УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №289/2777/23          Головуючий у 1-й інст. Мельник О. В. 
Категорія 44            Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів                 Талько О.Б., Шевчук А.М.
з участю секретаря
судового засідання       Журавської Д.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №289/2777/23 за позовом  ОСОБА_1  до  Головного управління  національної поліції в Житомирській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди 
за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України 
на рішення  Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Мельника О.В. 
встановив:
У листопаді 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з держави шляхом безспірного списання коштів державного бюджету України 1 000 000,00 грн. для відшкодування (компенсації) моральної шкоди та 50 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.
На обґрунтування позову вказував, що працівники Відділення поліції № 3 Житомирського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Житомирській області, порушили права і свободи громадянина України та з порушенням ст. 19 Конституції України притягли позивача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, звинувативши у вчиненні ДТП, яке він не вчиняв.
Однак, постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 01.11.2023 року у справі № 289/1935/23 провадження про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Зазначав, що своїми діями працівники поліції чинили тиск на позивача, адже ніяких оперативних заходів не було проведено стосовно нього у ту хвилину, згідно законодавства України та у певній процедурі, здійснювали незаконні дії. Неправомірні дії відповідача, які виразилася у тривалому й безпідставному твердженні працівниками ГУ НП у Житомирській області, щодо порушення ним закону, незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, потягло за собою порушення нормального режиму його роботи й відпочинку та змусило витрачати свій вільний час та кошти на захист свого порушеного права та захисту чесного імені в порядку, встановленому законом.
Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 квітня 2024 року з урахуванням ухвали від 01 квітня 2024 року про виправлення описки позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 1 000,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн., а всього 3 000,00 грн. У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовлено. Судовий збір по справі компенсовано за рахунок держави.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині стягнення витрат на правничу допомогу, представник Державної казначейської  служби України подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що як убачається зі змісту рішення у справі №289/2777/23, суд вказує на суб`єкта, винного в заподіюванні шкоди позивачеві – Головне управління Національної поліції в Житомирській області. У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах. Однак суд, всупереч вимогам статті 137 ЦПК України, не здійснив розподіл судових витрат між сторонами, натомість без жодної правової підстави стягнув судові витрати з Державного бюджету України.
Отже, Казначейство вважає, що відповідні судові витрати можуть бути стягнуті саме з учасника процесу, у зв`язку із протиправними діями якого подано/задоволено позов, але не з Казначейства (органу виконання судових рішень). 
Додає, що відповідно до статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, покладаються інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, якими, зокрема є витрати на професійну правничу допомогу. Позовна вимога у справі № 289/2777/23 – відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 грн. Отже, ціна позову складає 1 000 000,00 грн. Натомість позов задоволено частково, а саме на загальну суму 1 000,00 грн., що складає 0,1 % ціни позову. Таким чином, в силу приписів частини другої статті 141 ЦПК України, місцевий суд не мав підстав для стягнення судових витрат у розмірі 2 000,00 грн. оскільки 0,1% від суми 50 000,00 грн. (заявлений позивачем до відшкодування розмір професійної правової допомоги) складає 50,00 грн. 
Представник Головного управління національної поліції в Житомирській області подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що у задоволенні апеляційної скарги Державної казначейської служба України слід відмовити за безпідставністю, надав пояснення щодо суті спору.
Позивач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.
Судом під час розгляду справи встановлено, що постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 листопада 2023 у справі №289/1935/23 провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 просив стягнути на свою користь моральну шкоду у зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності та стягнути витрати на правничу допомогу у зв`язку із розглядом цієї цивільної справи.
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із доведеності позивачем факту його незаконного притягнення до адміністративної відповідальності у зв`язку із закриттям справи про адміністративне правопорушення за відсутності в його діях складу адміністративних правопорушень відповідачем – Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області. У зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності позивач ОСОБА_1 , вимушений був змінити звичний спосіб життя, зазнати душевних страждань. Позивачем доведено факт наявність шкоди, незаконного рішення заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та прийняттям незаконних рішень заподіювачем, а тому суд вважав, що наявні підстави для стягнення моральної шкоди в сумі 1 000,00 грн., що становитиме достатню справедливу компенсацію для позивача.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі суд дійшов висновку, що клопотання позивача про стягнення на його користь витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню в сумі 2 000,00 грн. Судом враховано незначну кількість письмових доказів, які долучено до матеріалів позову, а саме копію одного рішення суду яке є роздруківкою з ЄДРСР, що свідчить про незначний час витрачений для підготовки та подачі позову до суду, а також складність справи, ціну позову, нетривалість перебування даної справи на розгляді та доводи представника відповідача у відзиві щодо неспівмірності вказаних витрат.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (оскаржуваній частині), з огляду на таке.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з вимогами частин 1-6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справина репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 141 ЦПК України).
Аналізуючи вказані норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, Верховний Суд у постановах від 02.12.2020 у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 у справі № 753/1203/18 та від 16.06.2021 у справі № 640/4126/19 дійшов висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правничу допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та у постанові Касаційного цивільного Суду у складі Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 757/60277/18-ц зазначено про право суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи, позивач підтверджує наданими копіями: ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 10.11.2023 року серії АА №0035119, договору про надання правової допомоги адвокатом від 10.11.2023 року, укладеного між Бойко В.В. (адвокатом), та Вознюком Р.Р. (клієнтом), згідно розділу 3 якого сторони домовилися, що гонорар за договором в кожній окремій судовій інстанції становить 50 000,00 грн.
Відповідно до кошториса витрат від 10.11.2023 року загальна вартість послуг складає 50 000,00 грн., з яких: консультація клієнта до початку написання позовної заяви – 5 000,00 грн., збір та опрацювання матеріалів (доказів) по цивільній справі, аналіз судової практики – 5 000,00 грн., написання (складання) позовної заяви – 15 000,00 грн., написання (складання) відповіді на відзив – 10 000,00 грн., написання (складання) додаткових пояснень по справі – 5 000,00 грн., написання (складання) заперечення по справі – 5 000,00 грн., написання інших заяв та клопотань, в тому числі заяви про розгляд справи без участі – 5 000,00 грн.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, врахувавши доводи представника відповідача у відзиві щодо неспівмірності вказаних витрат, при вирішенні заявленої позивачем вимоги про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу, взявши до уваги незначну кількість письмових доказів, які долучено до матеріалів позову, що свідчить про незначний час витрачений для підготовки та подачі позову до суду, та розгляд справи за відсутності позивача та його представника, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що клопотання позивача про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню в сумі 2 000,00 грн., які було стягнуто з Державного бюджету України, про що зазначено в резолютивній частині рішення суду.
Звертаючись із апеляційною скаргою, Державна казначейська служба України вказала, що, на її думку, судові витрати можуть бути стягнуті саме з учасника процесу, у зв`язку із протиправними діями якого подано/задоволено позов, тобто із ГУНП в Житомирській області, але не з Казначейства (органу виконання судових рішень).
Колегія суддів зазначає, що у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року в справі №202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21) зазначено, що відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади.
У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).
Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, провадження № 14-515цс19).
Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.
Із аналізу наведеного та резолютивної частини рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 квітня 2024 року, вбачається, що на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000,00 грн., як і відшкодування моральної шкоди державою стягнуто з відповідача – Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, що узгоджується із наведеною вище практикою Верховною Суду.
Крім того, оскаржуваним судовим рішенням не вирішувалися питання про права та обов`язки Державної казначейської служби як органу виконання судових рішень.
Виходячи із наведеного, доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби не заслуговують на увагу та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції в цій частині, а тому згідно приписів ст. 375 ЦПК України рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду в частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а тому рішення суду в частині вирішення справи по суті спору, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення, а рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 квітня 2024 року в частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття  і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 23 грудня 2024 року.

Головуючий                          Судді