КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 753/9479/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3136/2025
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
14 січня 2025 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,
розглянувши у  порядку письмового провадження  цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Осіпова Олександра Андрійовича в інтересах ОСОБА_1 з доповненнями до неї на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року та  ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 04 жовтня 2024 року   у складі судді Маркєлової В.М.,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,- 
 
                                                     В С Т А Н О В И В :
 
У травні 2024 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
 
У липні 2024 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ОСОБА_2  про поділ майна подружжя.
 
Ухвалами Дарницького районного суду міста Києва від 05 серпня 2024 року та від 14 серпня 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху з наданням строку усунення недоліків.
 
Ухвалою того ж суду від 17 вересня 2024 року з підстав невиконання ухвал суду та не усунення недоліків позовну заяву ОСОБА_2 повернуто позивачці.
 
Відповідно до матеріалів справи, протокольною ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 05 серпня 2024 року  зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху для усунення виявлених недоліків.
 
 На виконання ухвали суду, адвокатом Осіповим О.А. в інтересах ОСОБА_1 14 серпня 2024 року до суду першої інстанції подано в новій редакції позовну заяву з додатками до неї, а 18 серпня 2024 року, за її змістом,  - заяву про ухвалення додаткового судового рішення  про  розподіл судових витрат та покладення понесених  ОСОБА_1 витрат по справі за основним позовом, на ОСОБА_2 , у зв`язку з необґрунтованими діями позивачки.  
 
30 вересня 2024 року через електронний суд до районного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Осіпова О.А. про розподіл судових витрат у цивільній справі №753/9479/24, датована 27 вересня 2024 року, яка по суті є тотожною заяві від 18 серпня 2024року.
 
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 04 жовтня 2024 року заяву представника відповідача - адвоката Осіпова О.А. про розподіл судових витрат повернуто заявнику без розгляду.
 
02 жовтня 2024 року адвокат Осіпов О.А. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року про повернення позовної заяви ОСОБА_3 , в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що 17 вересня 2024 року суд першої інстанції повернув ОСОБА_2 її позовну заяву через не усунення нею недоліків при її поданні, встановлені в засіданні 14 серпня 2024 року та на підставі цього відмовив скаржнику прийняти його зустрічний позов, пояснюючи це «відсутністю справи у зв`язку з повернення первісного позову».
 
Скаржник вказує, що звернувся до суду з зустрічним позовом не лише для захисту проти первісного позову, а й для дійсного вирішення існуючого майнового спору з ОСОБА_2 .
 
Вважає, що залишення без розгляду первісного позову не є законною підставою для відмови у прийнятті зустрічного позову, який набуває за цих ознак первісного позову.
 
Посилається на те, що зустрічна позовна заява повертається заявнику лише, якщо вона подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 ЦПК України.
 
07 жовтня 2024 року адвокат Осіпов О.А. в інтересах ОСОБА_1 подав доповнення до апеляційної скарги від 02 жовтня 2024 року, в якій, за змістом, просить скасувати  ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 04 жовтня 2024 року про повернення без розгляду заяви про розподіл судових витрат.
 
В обґрунтування доповнень до скарги зазначено, що оскаржувана ухвала є незаконною, оскільки суд вирішив питання про розподіл судових втрат за неналежним процесуальним документом, а саме за заявою від 27 вересня 2024 року, а не за належною заявою скаржника від 14 серпня 2024 року.
 
Вважає, що  ухвала суду від 04 жовтня 2024 року є передчасною, оскільки справу про поділ майна подружжя дотепер не вирішено при наявності у справі належно поданого зустрічного позову. 
 
Вказує, що суд постановив ухвалу від 04 жовтня 2024 року на підставі неналежної заяви про розподіл судових витрат від 27 вересня 2024 року, водночас не розглянув належну заяву від 14 серпня 2024 року та дійшов неправильного висновку щодо порушень відповідача при поданні такої заяви.
 
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
 
У відповідності до вимог статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
У такому випадку судове засідання не проводиться, а розгляд справи здійснюється   у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами - частина 13 статті 7 ЦПК України.
 
Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями до неї, дійшла наступного висновку.
 
Відповідно до частин першої, другої  статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
 
Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
 
Убачається, що 04 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся у суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
 
Відповідно до справи, протокольною ухвалою суду від 05 серпня 2024 року зустрічну позовну заяву  ОСОБА_1 визнано такою, що містить недоліки: не оплачено судовим збором, не містить ціни позову, а також не долучено копію позовної заяви з додатками до неї, а тому залишено без руху та  надано строк усунення виявлених недоліків (а.с.52,53 т.1).
 
Зі справи видно, що на виконання ухвали суду  14 серпня 2024року адвокатом Осіповим О.А.  в інтересах ОСОБА_1   подано  зустрічний позов з додатками до нього у новій редакції (а.с. 1-86 т.2).
 
Між тим, у матеріалах справи відсутнє будь-яке процесуальне рішення, прийняте судом першої інстанції за наслідками поданого представником ОСОБА_1   зустрічного позову.
 
Отже, подана по справі ОСОБА_1 зустрічна позовна заява перебуває на вирішенні суду.
 
Подаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказав, що ухвалою районного суду від 17 вересня 2024 року відмовлено у прийнятті його зустрічного позову.
 
Між тим,  виходячи зі змісту вказаної ухвали суд повернув первісну позовну заяву, подану ОСОБА_2 , проте  питання   повернення зустрічного позову  районний суд не вирішував.
 
Зазначене свідчить про те, що  ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року не вирішувалося питання про відмову у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 й його повернення, що виключає правові підстави оскарження  неіснуючого судового рішення в апеляційному порядку.
 
За  таких обставин  колегія суддів  вважає, що апеляційне провадження, відкрите за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року підлягає закриттю, як помилково відкрите.
 
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення у справі "Мельник проти України" ("Mel№yk v. Ukrai№e") від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).
 
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 754/7038/17.
 
Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів приходять до висновку, що за викладених обставин апеляційне провадження, відкрите за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року не може бути предметом апеляційного перегляду, а тому підлягає закриттю.
 
Що стосується апеляційного оскарження ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 04 жовтня 2024 року, то колегія суддів вважає, що зазначена ухвала судом постановлена  з  порушенням  норм процесуального закону та  підлягає скасуванню.
 
Повертаючи  без розгляду заяву представника ОСОБА_1 від  30 вересня 2024 року про розподіл судових витрат у справі № 753/9479/24, суд  першої інстанції виходив з того, що заявником не дотримано вимог ч. 2 ст. 183 ЦПК України та не надано доказів  надсилання копії заяви  іншому учаснику справи.
 
Між тим, з такими висновками районного суду погодитися неможливо з підстав їх передчасності, враховуючи таке.
 
Як установлено матеріалами, подана по справі №  753/9479/24  позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1  про поділ майна подружжя  повернута позивачці.
 
Між тим,  в межах розгляду цієї справи,  ОСОБА_1   звернувся у суд з  зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, яку протокольною ухвалою суду від 05 серпня 2024 року залишено без руху.
 
Відповідно до справи, на виконання  ухвали суду,  представником ОСОБА_1 подано в новій редакції зустрічний позов, який містить заяву про розподіл судових витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, в сумі 1 402 грн 11 коп, 13 000 грн  понесених витрату зв`язку з проведеними по справі експертизами та витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням правил, установлених ст.141 ЦПК України (а.с.1-86 т.2).
 
Разом з тим, у справі відсутні докази прийняття судом рішення за результатами  поданої по справі зустрічної позовної заяви.
 
Також 19 серпня 2024 року ОСОБА_1 , діючи через адвоката Осіпова О.А., подав заяву про розподіл судових витрат, по суті, про ухвалення додаткового рішення, у якій зазначив, що у разі залишення позову ОСОБА_2 без розгляду, зокрема через не усунення недоліків при його поданні та зловживання позивачкою процесуальними правами, на підставі положень ч. 9  ст. 141, ч. 5 ст. 142 ЦПК України понесені ним  судові витрати по справі, які складаються з судового збору, в сумі 1 402 грн 11 коп, а також витрат, пов`язаних з оплатою вартості експертиз  та наданою по справі професійною правничою допомогою, в загальній сумі 52 000 грн, покласти на ОСОБА_2 (а.с.87-89 т.2).
 
Отже, зміст указаної заяви мотивовано необхідністю ухвалення по справі додаткового судового рішення та стягнення понесених ним, ОСОБА_1 витрат по справі у зв`язку з необґрунтованими діями  позивачки за основним позовом.
 
Проте у матеріалах справи відсутні докази вирішення районним судом заяви ОСОБА_1 від 19 серпня 2024 року.
 
Відповідні висновки в ухвалі суду від 17 вересня 2024 року, якою позовну заяву ОСОБА_2 повернуто позивачці, відсутні (а.с. 115,116 т.2).
 
Матеріалами справи доведено, що повторно заяву про розподіл судових витрат,  тотожну  за змістом долученої до справи заяви від 19 серпня 2024 року, від представника ОСОБА_1 надійшла до суду 30 вересня 2024 року, у якій лише конкретизовано підстави звернення -  у зв`язку з залишенням первісного позову без розгляду (а.с. 121-127 т.2).
 
Отже, по справі допущено порушення принципу верховенства права та доступу до правосуддя, остільки судом вирішувалося питання прийняття повторно поданої по суті тотожної  за змістом заяви про розподіл судових витрат, в той час як вперше подана  заява  з посиланням на необґрунтовані дії позивачки за основним позовом, залишилася без вирішення.
 
За таких обставин, коли  районним судом  не розглянуто первинну  заяву про розподіл судових витрат  від 14 серпня 2024 року, вирішення судом  повторно поданої  тотожної заяви,   свідчить про її передчасність та указує на унеможливлення реалізації скаржником   по справі процесуальних прав  та обов`язків, передбачених законом.
 
Вимоги апеляційної скарги про необхідність визнання незаконною відмову суду першої інстанції  вирішити процедурні питання  пов`язані з поданим по справі зустрічним позовом від 14 серпня 2024 року, апеляційний суд відхиляє, остільки такі вимоги не гуртуються на законі, а прийняття судового рішення за наслідками поданого по справі зустрічного позов є процесуальним обов`язком суду.
 
Голослівними є посилання апеляційної скарги на висновки районного суду про неможливість об`єднання  зустрічного позову з підстав відсутності у справі основного позову, остільки  такі   доводи не містять належного підтвердження змістом оскаржуваної ухвали чи будь-якого  іншого судового рішення. 
 
Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 18  жовтня 2022 року у справі № 711/263/21, процесуальним законом визначено уніфікований, єдиний підхід при застосуванні наслідків подання позовної заяви та зазначено, що у випадку повернення первісного позову,  зустрічний позов набуває ознак  первісного позову.  
 
Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини, рішення якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права, притримується позиції, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (до прикладу, рішення у справі "Шишков проти Росії" (Shishkov v. Russia),                         № 26746/05, параграф 110, від 20 лютого 2014 року).
 
Оскільки ухвала  районного суду від 04 жовтня 2024 року постановлена із порушенням вимог процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Згідно положень статті 379 ЦПК України однією із підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Керуючись ст. ст. 362, 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Осіпова Олександра Андрійовича в інтересах ОСОБА_1 з  доповненнями до неї на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року  та на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 04 жовтня 2024 року задовольнити частково.
 
Апеляційне провадження в частині оскарження ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року закрити.
 
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 04 жовтня 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до того ж суду.
  
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати кладення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.   

Суддя-доповідач: 

Судді: