ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 січня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/18560/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач), суддів:  Щербака А.А., Баранник Н.П.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року (суддя 1-ї інстанції Кальник В.В.) в адміністративній справі №160/18560/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
10.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.12.2019 року по 10.05.2024 року включно; 
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.12.2019 року по 10.05.2024 року включно у сумі 323486 гривень 75 копійок.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що на день його звільнення зі служби - 16.12.2019 відповідачем було затримано проведення з ним розрахунку при звільненні, а саме: виплату індексації грошового забезпечення відповідачем здійснено лише 11.05.2024, тобто відповідачем затримано розрахунок з 17.12.2019 по 10.05.2024 на 1607 днів. Перший період затримки розрахунку при звільнені за період 17.12.2019 по 18.07.2022 складає 945 днів, з 19.07.2022 по 18.01.2023 – 184 дні, чим порушено вимоги Кодексу законів про працю України, а тому позивач за захистом своїх прав звернувся до суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.12.2019 по 10.05.2024.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.12.2019 року по 10.05.2024 року у сумі 159   478,97 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Розподіл судових витрат у справі не здійснювався.
Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано ст.117 КЗпП, яка підлягає застосуванню в спірних правовідносинах. Вважає, що позивач безпідставно розрахував суму виплати, виходячи з періоду з 17.12.2019 по 10.05.2024, оскільки нарахування середнього заробітку має відбуватися за 6 місяців, а не за 53 місяці, як того хоче позивач. Також наголошує, що відповідальність за затримку остаточного розрахунку дорівнює розміру несвоєчасно виплачених грошових коштів. З огляду на що такий стан речей на думку скаржника протирічить принципу справедливості та належна до стягнення сума середнього заробітку, яка розрахована судом першої інстанції - є завищеною.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач з липня 1999 року по 16.12.2019 року проходив військову службу в Управлінні військових сполучень на Придніпровській залізниці та був зарахований на грошове забезпечення до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до наказу від 16.12.2019 №121 позивача з 16.12.2019 було звільнено з військової служби за станом здоров`я.
19.02.2021 позивачем було направлено заяву до відповідача з проханням надати відомості про виплачену індексацію грошового забезпечення.
У відповідь на заяву відповідачем зазначено, що в межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення не було.
Для вирішення спору позивач 22.05.2021 звернувся до суду.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.10.2022 у справі №160/8265/21 зобов`язано відповідача: здійснити нарахування та виплату на користь позивача індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, із відрахуванням 1,5 % військового збору та компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, з урахуванням раніше виплачених сум та нарахувати і виплатити на користь позивача щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 16.12.2019 року включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, із відрахуванням 1,5 % військового збору та компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, з урахуванням раніше виплачених сум.
Для виконання судового рішення позивачем було отримано виконавчий лист, який направлено до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), 06.01.2023 було відкрито виконавче провадження №70679829.
26.04.2023 відповідачем на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.02.2022 у справі №160/8265/21 виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місця січень 2016 року у сумі 4406,90 грн., що підтверджується повідомленням про надходження коштів. 
27.12.2023 відповідачем на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 20.10.2022 у справі №160/8265/21 виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно у сумі 79151,21 грн. (з урахуванням утриманого військового збору 1,5%), що підтверджується банківською випискою.
Також, відповідачем на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 20.10.2022 у справі №160/8265/21 позивачу було виплачено індексацію-різницю грошового забезпечення 3675,67 грн. в місяць за період з 01.03.2018 по 16.12.2019 включно у загальній сумі 76031,88 грн. (з урахуванням утриманого військового збору 1,5%), що підтверджується банківською випискою.
Позивач вважаючи, що він має право відповідно до ст. 117 КЗпП України на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, звернувся до суду із даним позовом.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково дійшов висновку, що справедливою, пропорційною та такою, що відповідає критеріям, визначення розміру відповідальності відвідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, може вважатися виплата у розмірі 159478,97 грн. з урахуванням правових висновків викладених у судових рішеннях суду касаційної інстанції.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Частиною другою статті 116 КЗпП України визначено, що у разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України (в редакції до внесення змін Законом №2352-ІХ), в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100), застосовується у випадках: вимушеного прогулу, а також в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати (пункт 1 Порядку №100).
Жодна із зазначених норм законодавства не містить приписів про можливість зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019, справа №761/9584/15-ц дійшла висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. 
Верховний Суд у постановах від 29 лютого 2024 року у справі № 460/42448/22, від 22 лютого 2024 року у справі № 560/831/23, від 15 лютого 2024 року у справі № 420/11416/23, від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22, від 30 листопада 2023 року у справі № 380/19103/22 та від 28 червня 2023 року у справі № 560/11489/22 зауважив на тому, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №       761/9584/15-ц викладено щодо приписів статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2352-ІХ.
Наведений у цих постановах підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки на той час стаття 117 КЗпП України не обмежувала період, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.
Так, відповідно до статті 117 КЗпП України, у чинній редакції, згідно із Законом № 2352-ІХ, час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.
За урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що період затримки в даному випадку складає з 17.12.2019 (перший день після звільнення позивача) по 18.07.2022 включно (день встановлення обмеження строком виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні) та з 19.07.2022 по 18.01.2023 (у межах шести місяців, визначених у новій редакції статті 117 КЗпП України) становить 1128 днів.
Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується сторонами, позивач під час звільнення з військової служби в Управлінні військових сполучень на Придніпровській залізниці був зарахований на грошове забезпечення до ІНФОРМАЦІЯ_1 . При звільненні позивачу зокрема не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 та з 01.03.2018 по 16.12.2019.
Згідно довідки про розмір грошового забезпечення позивача №6/3/161 від 23.03.2021, за останні 2 місяці, що передують місяцю виключенню зі списків особового складу Управління військових сполучень Придніпровської залізниці, позивачу нараховано 17277,10 грн. за жовтень 2019 року та 17483,82 грн. за листопад 2019 року (а.с. 25). 
Отже, середньоденний розмір грошового забезпечення складає 34760,90грн./61 день (2 місяці) = 569,85 грн.
Зі змісту даної справи вбачається, що загальний розмір виплат, нарахованих позивачу при виключенні зі списків особового складу складав 393037,56 гривень, з яких: 17483,82 грн. - грошове забезпечення виплачено у добровільному порядку відповідно до довідки про виплачене грошове забезпечення; 215963,75 грн. - одноразова допомога при звільненні виплачена у добровільному порядку відповідно до витягу з наказу про звільнення; 159589,99 грн. = (4406,90 грн. + 79151,21 грн. + 76031,88 грн.) - було виплачено на виконання рішень суду. 
Таким чином, частка заборгованості у даному випадку складає: 159589,99 грн./393037,56 грн.*100% = 40,60%.
Суд першої інстанції вірно встановив, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку щодо виплати грошового забезпечення, належна позивачу, складає 218634,35 грн. (538508,25 грн.*40,60%), а середній заробіток за період з 19.07.2022 по 18.01.2023 - 104 852,40 грн. (569,85 грн. х 184 дні). 
Відтак, загальна сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок позивача при звільненні у розмірі 323486,75 грн. (218 634,35 грн. + 104 852,40 грн.) дійсно значно перевищує суму своєчасно невиплаченої індексації грошового забезпечення, що в свою чергу не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 0,493 (159589,99 грн. (виплачена сума)/323486,75 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку, що підлягав би виплаті)), належним способом відновлення порушеного права позивача в даному випадку слугуватиме стягнення пропорційного розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 159478,97 грн. (323486,75грн. х 0,493).
Колегія суддів суду апеляційної інстанції відповідно до приписів ст. 77 КАС України відхиляє доводи відповідача, на підтвердження доводів скарги, щодо неправильно застосування судом першої інстанції ст.117 КЗпП.
Враховуючи зазначене, судом першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення вірно застосовано норми матеріального права та приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для її задоволення та скасування рішення.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року в адміністративній справі №160/18560/24 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник