ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2025 р. 	Справа № 520/20438/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Калиновського В.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2024, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 19.11.24  по справі № 520/20438/24
за позовом       ОСОБА_1  
до       Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області            
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просила суд:
1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області якими до страхового стажу для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком не був зарахований період роботи в військовій частині НОМЕР_1 з 30.01.1990 року по 31.12.1991 року;
2. Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 21.05.2024 року № 205250011160 про відмову в призначенні пенсії за віком.
В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувані дії та рішення відповідача від 21.05.2024 року № 205250011160 про відмову в призначенні пенсії за віком є протиправними та такими, що порушують права позивачки на пенсійне забезпечення.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2024 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави (отримувач коштів: ГУК у. м.Києвї/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що відповідно до розрахунку стажу позивачки період роботи з 30.01.1990 по 31.12.1991 у військовій частині НОМЕР_1 республіки Литва зарахований до трудового стажу, а тому підстав повторного зобов`язання у суду немає - це зазначення суду є одним з висновків суду у справі № 520/24740/23.
Вважає, що суд по справі № 520/20438/24 неуважно прочитав довідку Форми PC- право номер ПС: 205250011160 від 28.06.2023 року до рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 21.05.2024 року № 205250011160 та само це рішення.
Насправді в цих документах написано, зокрема, в тексті рішення написано, що страховий стаж позивача становить 28 років 10 місяців 18 днів та в формі PC також написано, що страховий стаж позивача всього становить 28 років 10 місяців 18 днів, при цьому в формі PC у графі “Періоди” відсутні строки з записами періодів роботи позивача з 30.01.1990 до 31.12.1991 у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_2 .
Позивач звертає увагу, що у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 21.05.2024 року № 205250011160 текст “зараховано всі періоди” — не відповідає дійсності — оскільки не всі періоди зараховані. Зокрема, не зарахований період роботи з 30.01.1990 по 31.12.1991 у військовій частині НОМЕР_1 Литовській PCP.
Крім того, позивач вказує, що відповідач у своєму відзиві на позов написав, що він не зарахував період роботи позивача з 30.01.1990 по 31.12.1991 у військовій частині НОМЕР_1 Литовській PCP в довідці Форми PC- право номер ПС: 205250011160 від 28.06.2023 року до рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 21.05.2024 року № 205250011160 та у самому рішенні.
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву до Другого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу позивача.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 30.06.2023р. позивачка – ОСОБА_1 , звернулась до відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг (відділ обслуговування громадян № 19), за наслідками розгляду якої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області, 07.07.2023 прийнято рішення № 205250011160, яким їй було відмовлено в призначенні пенсії за віком.
Позивач, не погодившись з зазначеним, звернулась до суду з позовом, в якому просила зокрема: - визнати протиправними дії Чугуївського відділу обслуговування громадян № 19 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, якими до страхового стажу для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком не були зараховані періоди її роботи в Литовській PCP СРСР з 17.09.1980 по 05.02.1981, з 09.02.1981 по 13.02.1988, з 15.02.1988 по 29.01.1990 та в Литовській Республіці з 01.01.1992 по 18.11.1992р.; - скасувати рішення № 205250011160 від 07.07.2023 року Чугуївського відділу обслуговування громадян № 19 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову мені в призначенні на пенсію за віком; - зобов`язати Чугуївський відділ обслуговування громадян № 19 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести нарахування моєї пенсії за віком, згідно мого звернення за датою 30.06.2023р. до відповідача за перерахунком пенсії з врахуванням періодів її роботи в Литовській PCP СРСР з 17.09.1980 по 05.02.1981, з 09. 02.1981 по 13.02.1988, з 15.02.1988 по 29.01.1990 та в Литовської Республіці з 01.01.1992 по 18.11.1992 (Литовська PCP СРСР та Литовська Республіка - загальна назва Литва); - підтвердити частину часу її роботи у в/ч НОМЕР_1 з 30.01.1990 по 31.12.1991, як страховий стаж в Україні, для неможливості ПФУ на далі визначення про цей період по іншому.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2023 року по справі № 520/24740/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Чугуївського відділу обслуговування громадян № 19 (сервісний центра) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Скасовано прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області рішення № 205250011160 від 07.07.2023 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 30.06.2023 року, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, з врахуванням періодів її роботи в Литовській PCP з 17.09.1980 по 05.02.1981, з 09.02.1981 по 13.02.1988, з 15.02.1988 по 29.01.1990 та в Литовській Республіці з 01.01.1992 по 18.11.1992, та з урахуванням висновків суду у цій справі.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
У вказаному рішенні зокрема було зазначено, що підтвердження частини часу роботи позивачки у в/ч НОМЕР_1 з 30.01.1990 по 31.12.1991, як страховий стаж в Україні, для неможливості ПФУ на далі визначення про цей період по іншому, суд зазначив, що відповідно до розрахунку стажу позивачки період роботи з 30.01.1990 по 31.12.1991 у військовій частині НОМЕР_1 республіки Литва зарахований до трудового стажу, а тому підстав повторного зобов`язання у суду не має.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2024 року по справі № 520/24740/23 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2023 по справі № 520/24740/23 за позовом ОСОБА_1 до Чугуївського відділу обслуговування громадян № 19 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії повернуто скаржнику.
Також судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2023 року по справі № 520/24740/23 було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 30.06.2023 року відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду у справі № 520/24740/23, за наслідками чого прийнято рішення від 21.05.2024 року № 205250011160 про відмову у призначенні пенсії.
Рішенням від 21.05.2024 року № 205250011160 було враховано періоди роботи в Литовській РСР з 17.09.1980 по 05.02.1981, з 09.02.1981 по 13.02.1988, з 15.02.1988 по 29.01.1990 та в Литовській Республіці з 01.01.1992 по 18.11.1992.
У вказаному рішенні було зазначено зокрема, що необхідний страховий стаж, визначений частиною 1 статті 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 30 років. Страховий стаж особи становить 18 років 7 місяців 21 день, а страховий стаж для визначення права з урахуванням періодів роботи набутих в Литовській Республіці, становить 28 років 10 місяців 18 днів. Право на пенсійну виплату набуде 28.06.2026 року.
Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність доказів протиправності дій Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області якими до страхового стажу для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком не був зарахований вказаний період роботи в в/ч НОМЕР_1 з 30.01.1990 по 31.12.1991, а отже відсутність підстав для скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 21.05.2024 року № 205250011160 про відмову в призначенні пенсії за віком.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом №1058-IV.
Частиною 1 ст. 5 Закону №1058-IV встановлено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Нормою ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальним органом Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку з 01.01.2004 року.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону про страхування).
Частиною 2 ст. 44 вказаного Закону закріплено, що призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.
За статтею 56 Закону ''Про пенсійне забезпечення'' до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з статтею 101 цього Закону органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні ч.1 ст.103 цього Закону є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.
Згідно із ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 (в подальшому - Закону № 1788-XII), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.
Згідно пункту 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п.п.2.2 Інструкції).
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4. Інструкції).
Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу або звільнення виконуються акуратно. У разі виявлення неправильного або неточного запису виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис, про що окремо зазначається у трудовій книжці.
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.
Аналогічні вимоги містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року № 162.2.10.
Отже, обов`язок щодо внесення відповідного запису до трудової книжки покладався на адміністрацію підприємства за місцем роботи у разі, якщо працівник не мав трудової книжки до навчання, та на навчальний заклад (наукову установу), якщо студент, учень, аспірант чи клінічний ординатор на час навчання мали трудову книжку. Трудова книжка заповнюється роботодавцем і на працівника не покладено обов`язок перевірки правильності її заповнення. Працівник не може нести відповідальність за правильність записів у його трудовій книжці.
Предметом спору у даній справі є незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 30.01.1990 до 31.12.1991 року у Військовій частині НОМЕР_1 .
Так, з матеріалів справи колегією суддів встановлено, що у трудовій книжці ОСОБА_1 міститься запис про те, що у період із 30.01.1990 до 18.11.1992 року працювала на посадах у Військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 33).
Однак, за твердженням відповідача у відзиві на позовну заяву (а.с. 51) до заяви позивача в страховий стаж не зараховано період з 30.01.1990 до 31.12.1991, так як запис № 11 в трудовій книжці НОМЕР_2 від 17.09.1980 не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року.
Натомість вказане твердження відповідача, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, викладену, зокрема, у постановах від 28 лютого 2018 року у справі № 428/7863/17 та від 16 квітня 2020 року у справі №159/4315/16-а про те, що певні недоліки в заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи організації, і не може мати негативні наслідки для особи, яка звернулася за пенсією.
Однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Крім того, колегія суддів дослідивши матеріали справи встановила, що розрахунок стажу позивачки за формою РС-право номер ПС: 205250011160, дата звернення 30.06.2023, містить в собі періоди трудової діяльності ОСОБА_1 з 30.01.1990 до 31.12.1992 (а.с. 20).
Однак, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2023 у справі № 520/24740/23, розрахунок стажу позивачки за формою РС-право номер ПС: 205250011160, дата звернення 30.06.2023, вже не містить в собі періоди трудової діяльності ОСОБА_1 з 30.01.1990 до 31.12.1992.
Як зазначено в оскаржуваному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 21.05.2024 року № 205250011160, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви від 30.06.2023 року до страхового стажу зараховано всі періоди.
Натомість, колегія суддів з матеріалів справи не встановила, що в оскаржуваному рішенні до страхового стажу позивача зараховано всі періоди, з урахуванням висновків зазначених вище. 
Отже, дії відповідача щодо неврахування трудового стажу позивача вказаного у його трудовій книжці з підстав того, що така книжка заповнена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок є протиправними, адже позивач не може нести відповідальність за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки. При цьому записи трудової книжки позивача у спірному періоді не містять будь-яких виправлень, скріплені підписом та печаткою військової частини НОМЕР_1 , що дає повне уявлення про наявну трудову діяльність позивача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області якими до страхового стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком не був зарахований період роботи в військовій частині НОМЕР_1 з 30.01.1990 року до 31.12.1991 року та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 21.05.2024 року № 205250011160 про відмову в призначенні пенсії за віком.
Колегія суддів зауважує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Така правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 08.11.2019 по справі № 227/3208/16-а.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".
Отже, колегія суддів з метою належного та ефективного захисту порушеного права позивача вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.06.2023 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.
Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зробив помилкові висновки.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2024 року по справі № 520/20438/24, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2024 по справі № 520/20438/24 - скасувати.
Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Андрія Саєнка, 10, м. Фастів, Фастівський р-н, Київська обл., 08500) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області якими до страхового стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком не був зарахований період роботи в військовій частині НОМЕР_1 з 30.01.1990 року до 31.12.1991 року.
Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 21.05.2024 року № 205250011160 про відмову в призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.06.2023 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.М. Мінаєва    В.А. Калиновський