КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/4023/2024                                            
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            04 грудня 2024 року                                                                        м. Київ
                                                                                                                      Справа № 757/118/23-ц
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                             Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,  
за участю секретаря  судового засідання              Мех В.Ю.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2023 року, ухвалене у складі судді Хайнацького Є.С., 
у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину,
встановив:
 
У січні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання  сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразово у розмірі 20 992 грн. 50 коп.
В обґрунтування позову позивач зазначає,  що  ОСОБА_4 з 01.09.2021 року навчається на контрактній основі в Київському національному лінгвістичному університеті на денній формі навчання, термін закінчення навчання - 30.06.2025 року.
За навчання сина у вищому навчальному закладі за чотири навчальних роки необхідно оплатити грошові кошти у розмірі 111 960 грн., що підтверджується п. 5.2 договору про надання освітніх послуг № 6630-0311-1 від 13.08.2021 року. Оплату за навчання сина здійснює мати, що підтверджується квитанціями від 18.08.2021 року на суму 13 995 грн. (І півріччя першого курсу), від 27.01.2022 року на суму 13 995 грн. (ІІ півріччя першого курсу), від 30.08.2022 року на суму 13 995 грн. (І півріччя другого курсу).
Позивач вважає, що відповідач, як батько дитини, з огляду на приписи ст. 185 СК України, повинен також брати участь у додаткових витратах на дитину.
 
Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись з заочним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Шаповалов А.М.  звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення у справі  помилково керувався тим фактом, що на момент винесення судового рішення спільному сину позивачки та відповідача вже виповнилось 18 років, адже судом не було враховано того факту, що на момент понесення позивачкою додаткових витрат на дитину ОСОБА_4 , ще був неповнолітнім, а тому до зазначених відносин норми статей 199, 200, 201 Сімейного кодексу України - не застосовуються.
Подібна позиція застосовується у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 522/3680/22, де зазначено, що сам факт досягнення дітьми повноліття до ухвалення судом першої інстанції судового рішення по суті спору не може свідчити про те, що між сторонами був відсутній спір щодо розміру стягуваних на їх користь аліментів на час звернення позивача до суду із цим позовом.
Враховуючи викладене, вважає, що в порядку ст. 185 СК України відповідач по справі має брати участь у додаткових витратах на дитину шляхом оплати половини вартості навчання у вищому навчальному закладі сина у розмірі, що становить 20 992 грн. 50 коп.
Додатково зазначає, що на розгляді Печерського районного суду міста Києва перебуває справа № 757/37012/22, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина.
 
В судове засідання  сторони повторно не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи за відсутності скаржника та її представника. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
 
Звертаючись до суду з даним позовом 29 грудня 2022 року про стягнення понесених додаткових витрат на утримання сина, ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовувала тим, що оплату за навчання сина ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснює виключно вона, мати, що підтверджується квитанціями від 18.08.2021 року на суму 13 995 грн. (І півріччя першого курсу), від 27.01.2022 року на суму 13 995 грн. (ІІ півріччя першого курсу), від 30.08.2022 року на суму 13 995 грн. (І півріччя другого курсу). Тому просила стягнути половину понесених витрат, що становить суму : ( 13 995 грн. х 3) / 2 = 20 992 грн. 50 коп.  Оскільки  у вказаний період син ще не досяг повноліття, то  просила стягнути з відповідача зазначену суму як додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини, стягнення яких передбачено статтею 185 СК України. 
 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що навчання особи з метою здобуття освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, та підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення із відповідача на користь позивача додаткових витрат, пов`язаних із оплатою навчання повнолітньої дитини, стороною позивача не наведено, а судом не встановлено.
З висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи, наявним у матеріалах справи доказам та нормам матеріального і процесуального права. 
Як вбачається з матеріалів справи  та встановлено  судом першої інстанції, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, серії НОМЕР_1 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано, про що 21.08.2013 року складено актовий запис № 113.
У шлюбі народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 985 від 31.07.2004 року.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 досяг повноліття.
13.08.2021 року між позивачем ОСОБА_1   та Київським національним лінгвістичним університетом було укладено договір про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців, відповідно до умов якого позивач взяла на себе зобов`язання щодо оплати освітньої послуги, що надається ОСОБА_4 закладом - здобуття вищої освіти, бакалавр за денною формою навчання за освітньою програмою «Маркетинг і реклама» за спеціальністю «075 Маркетинг».
Відповідно до умов зазначеного договору, загальна вартість освітньої послуги за рік складає суму в розмірі 27 990 грн, а за весь період навчання - 111 960 грн. Оплата за навчання вноситься за І семестр 2021/2022 н.р. у сумі 13 995 грн до 30.08.2021 року. Оплата за навчання вноситься за ІІ семестр 2021/2022 н.р. у сумі 13 995 грн до 01.02.2022 року.
Позивачем було здійснено оплату за три семестри в загальному розмірі 41 985 грн, що підтверджується копіями квитанцій від 18.08.2021 року на суму 13 995 грн. (І півріччя першого курсу), від 27.01.2022 року на суму 13 995 грн. (ІІ півріччя першого курсу), від 30.08.2022 року на суму 13 995 грн. (І півріччя другого курсу).
Таким чином у період до досягнення сином ОСОБА_4 повноліття ( до ІНФОРМАЦІЯ_3 )  позивачем понесено витрати на оплату навчання в сумі  27 990 грн. 
 
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України).
Відповідно до висновку Верховного Суду  у постанові від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/10, аналіз відповідних приписів Закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні.
Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 16 жовтня 2019 року у справі  № 219/1766/18, від  01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18,  від 26 вересня 2018 року у справі №569/6838/15, навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.
 
Таким чином, враховуючи, що навчання сина сторін ОСОБА_4  у  Київському національному лінгвістичному університеті для здобуття вищої освіти, бакалавр за денною формою навчання за освітньою програмою «Маркетинг і реклама» за спеціальністю «075 Маркетинг»  не відноситься до особливих обставин, які визначені статтею 185 СК України, що передбачають можливість стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову  ОСОБА_1 . 
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції  безпідставно не прийнято до уваги, що оплату за перший рік навчання у вищому навчальному закладі позивач понесла у той період, коли син ще був неповнолітнім, є безпідставними, адже витрати на навчання у вищому навчальному закладі не можна вважати витратами на дитину, що викликані особливими обставинами. 
З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції про те, що на час пред`явлення позову ОСОБА_4   досяг повноліття, про необхідність у зв`язку з цим пред`явлення позову про  стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, та що ці правовідносини регулюються нормою ст. 199 СК України, жодним чином не суперечать вищевказаним висновкам та не вплинули на правильність вирішення спору, адже вказані витрати не відносяться до додаткових витрат на неповнолітню дитину  відповідно до вимог ст. 185 СК України.
Посилання представника позивача на те, що  з відповідачем неможливо в досудовому порядку врегулювати питання щодо сплати коштів на здобуття освіти, оскільки фактичне місце проживання відповідача невідоме, за адресою реєстрації він не проживає понад 8 років,  не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки позивачем не доведено особливих обставин, які зумовили додаткові витрати на сина, з урахуванням того, що витрати на навчання у вищому навчальному закладі не є додатковими витратами на утримання дитини в розумінні ст. 185 СК України.
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Отже, рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права,  тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2023 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 29 січня 2025 року.

 
    Суддя  - доповідач:                                                                   Ящук Т.І. 

                        Судді:                                                                      Кирилюк Г.М.

                                                                                                         Рейнарт І.М.