КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И  
27 листопада 2024 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/13463/2024
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
cуддів - Писаної Т. О., Гаращенка Д. Р.
при секретарі Мудрак Р. Р.
за участі: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мороза І. М.,
представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ковальчука В. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Мороза Ігоря Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ,
на рішення Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Мальцева Д. О.
від 20 травня 2024 року
у цивільній справі № 761/33483/21 Шевченківського районного суду міста Києва
за позовом ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 , 
треті особи які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_3 , державний нотаріус Краснодонської міської державної нотаріальної контори Норіцин О.В., державний реєстратор приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Івченко А. В., 
про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, витребування майна, скасування державної реєстрації
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, він що він був власником квартир АДРЕСА_4 , та йому стало відомо про продаж належних йому квартир відповідачу ОСОБА_4 за договорами купівлі-продажу, які він не підписував й участі в їх укладенні не брав. Стверджував, що оспорювані договори купівлі-продажу квартир не відповідають вимогам закону, підписи від імені ОСОБА_1 виконані іншою особою, паспортні дані не співпадають, ціна продажу у 35 разів менша ціни покупки, його волі на укладання договорів не було, а тому наявні правові підстави для визнання їх недійсними, у результаті чого він звернувся до суду з даним позовом.
Уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати недійсними: (т. 1 а.с. 193)
- договір купівлі-продажу від 09.07.2007 року, квартири АДРЕСА_5 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений у місті Краснодон Луганської області та посвідчений державним нотаріусом Краснодонської міської державної нотаріальної контори Норіциним О. В., зареєстрований в реєстрі за № 3016;
- договір купівлі-продажу від 09.07.2007 року, квартири АДРЕСА_6 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений у місті Краснодон Луганської області та посвідчений державним нотаріусом Краснодонської міської державної нотаріальної контори Норіциним О. В., зареєстрований в реєстрі за № 3019;
- договір купівлі-продажу від 10.07.2007 року, квартири АДРЕСА_7 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений у місті Краснодон Луганської області та посвідчений державним нотаріусом Краснодонської міської державної нотаріальної контори Норіциним О. В., зареєстрований в реєстрі за № 3022;
- договір купівлі-продажу від 10.07.2007 року, квартири АДРЕСА_4 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений у місті Краснодон Луганської області та посвідчений державним нотаріусом Краснодонської міської державної нотаріальної контори Норіциним О. В., зареєстрований в реєстрі за № 3020; 
витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вищезазначене майно;
Внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію такого майна за ОСОБА_1 ; стягнути з відповідача судові витрати.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.
В апеляційній скарзі адвокат Мороз І. М., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. 
Зазначає, що суд першої інстанції невірно визначив правовий характер та зміст позовних вимог, не встановив жодних фактичних обставин по справі та не навів їх у своєму рішенні, фактично не розглянув позовні вимоги по суті.
Позовні вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартир АДРЕСА_4 від 09.07.2007 року та від 10.07.2007 року, які нібито укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , були обґрунтовані тим, що позивач їх не укладав та нікому не доручав їх укладати, не підписував, що свідчить на відсутність його волевиявлення на відчуження вказаних об`єктів нерухомості, та недодержання встановленої законом обов`язкової письмової (відсутність підпису позивача) форми правочину та, відповідно, норм закону про порядок їх нотаріального посвідчення у такому випадку (ст.ст. 203, 207, 215 ЦК України). Місцевий суд, без дослідження і встановлення фактичних обставин справи, без встановлення характеру спірних правовідносин, без наведення мотивів відхилення наданих позивачем доказів та причин їх відхилення, без оцінки неналежної процесуальної поведінки відповідача, яка полягає у невиконанні вимог суду про надання оригіналів правочинів та їх приховування, безпідставно визнав вимоги, щодо витребування майна позивача з чужого незаконного володіння «похідними» від позовних вимог про визнання недійсними правочинів, та відмовив у їх задоволенні лише з цих підстав, фактично не розглянувши позовні вимоги в цій частині по суті.
Суд першої інстанції незважаючи на твердження позивача про відсутність події укладення цивільно правових угод у формі договорів-купівлі продажу належних йому квартир, невчинення дій щодо їх укладення (підписання), незважаючи на невиконання відповідачем покладеного на нього судом зобов`язання надати письмовий доказ здійснення дій з укладення договорів купівлі продажу та їх підписання позивачем у формі оригіналів вказаних договорів купівлі-продажу, не зважаючи на відсутність у матеріалах справи не тільки оригіналів, а і навіть посвідчених у встановленому законом порядку копій вказаних правочинів, безпідставно не врахував надані позивачем докази, послався виключно на недоведеність позивачем своїх позовних вимог та протиправно відмовив у їх задоволенні.
Формальний підхід суду першої інстанції до встановлення обставин справи, призвів до неповноти їх встановлення, що позбавили суд можливості оцінити суперечливу поведінку відповідача відносно «придбаного» ним нерухомого майна, за якою він з 2007 року до 17.08.2021 року, більше 14 років, не проводив обов`язкову державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, ним не цікавився, не ніс витрат по його утриманню, і по теперішній час навіть не намагався ним користуватись.
Вказує, що суд першої інстанції повністю ухилився від оцінки обставин проведення державної реєстрації спірних квартир у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання представника позивача у дослідженні електронних копій договорів купівлі-продажу у вказаному реєстрі, обмежившись дослідженням лише їх паперових копій, що призвело до неповноти встановлення фактичних обставин справи. Клопотання про дослідженні електронних копій договорів купівлі-продажу безпосередньо у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було заявлено представником позивача з метою посвідчення судом обставин того, що в Реєстрі знаходяться не електронні копії договорів купівлі-продажу квартир АДРЕСА_4 від 09.07.2007 року та від 10.07.2007 року, а електронні копії відсканованих чорно-білих копій вказаних договорів (тобто копія з копії). Вказана дія була необхідна, оскільки у матеріалах справи знаходились чорно-білі паперові копії договорів купівлі-продажу роздруковані з вище вказаних електронних ксерокопій, які не є ні письмовим, ні електронним доказом.
Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.
Від державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Івченко А. В. надійшли пояснення через електронну пошту, що підписані КЕП, у яких зазначає, що вона в роботу приймала оригінальні документи, а не копії, а Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не містить вимог щодо сканування документів у кольоровому форматі. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мороз І. М., підтримав подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній, представник  відповідача ОСОБА_2 - адвокат Ковальчук В. В., проти задоволення апеляційної скарги заперечив, вважаючи її необґрунтованою, просив залишити без задоволення, а судове рішення без змін. 
Інші учасники у судове засідання на виклик суду не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи належним чином, у тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Київського апеляційного суду. 
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ковальчука В. В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що чотири квартири щодо яких заявлені позовні вимоги, належали ОСОБА_1 на праві власності, а саме: - квартира АДРЕСА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2005 року між Компанією «ФАЙЕНЕНШІАЛ ЕНД ДЖУРІДІКАЛ СЕРВІСІЗ, Л.Л.С.» (Товариство з обмеженою відповідальністю штату Делавер) та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О. П., зареєстрованого в реєстрі № 4309, ціна продажу - 190 150,00 грн.;
- квартира АДРЕСА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2005 року між Компанією «ФАЙЕНЕНШІАЛ ЕНД ДЖУРІДІКАЛ СЕРВІСІЗ, Л.Л.С.» (Товариство з обмеженою відповідальністю штату Делавер) та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О. П., зареєстрованого в реєстрі № 4311; ціна продажу - 190 750,00 грн.;
- квартира  АДРЕСА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2005 року між Компанією «ФАЙЕНЕНШІАЛ ЕНД ДЖУРІДІКАЛ СЕРВІСІЗ, Л.Л.С.» (Товариство з обмеженою відповідальністю штату Делавер) та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О. П., зареєстрованого в реєстрі № 4313, ціна продажу за 163 500,00 грн.;
- квартира  АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2005 року між Компанією «ФАЙЕНЕНШІАЛ ЕНД ДЖУРІДІКАЛ СЕРВІСІЗ, Л.Л.С.» (Товариство з обмеженою відповідальністю штату Делавер) та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О. П., зареєстрованого в реєстрі № 4307, ціна продажу за 483 000,00 грн.
Як також підтверджується матеріалами справи, за обліковими даними КП підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 05.08.2021 р. зазначені квартири були зареєстровані за позивачем.
Також, як вбачається за матеріалів справи, вказані вище квартири за договорами купівлі-продажу укладеними у місті Краснодон Луганської області та посвідченими державним нотаріусом Краснодонської міської державної нотаріальної контори Норіциним О. В., відчужені позивачем ОСОБА_1 на користь відповідача - ОСОБА_2 , а саме:
- квартира АДРЕСА_5 , на підставі договору купівлі-продажу від 09.07.2007 року, зареєстрований в реєстрі за№ 3016, за 15 000,00 грн.;
- квартира АДРЕСА_6 , на підставі договору купівлі-продажу від 09.07.2007 року, зареєстрований в реєстрі за№ 3019, за 16 000,00 грн.;
- квартира АДРЕСА_7 , договір купівлі-продажу від 10.07.2007 року зареєстрований в реєстрі за № 3022 за 13 000,00 грн.,
- квартира АДРЕСА_4 , договір купівлі-продажу від 10.07.2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 3020, за 14000,00 грн.
Відповідно до паперових копій електронних реєстраційних справ реєстрація права власності за ОСОБА_5 проведена 17 серпня 2021 року державним реєстратором, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івченко A. B.
Позивач стверджує, що оспорювані договори купівлі-продажу квартир не відповідають вимогам закону, оскільки він, як власник, участі в їх укладенні не брав, особисто не підписував оспорювані договори, повноваження на це в установленому законом порядку іншій особі не надавав, що свідчить про відсутність його волі на укладення з ОСОБА_5 договорів купівлі-продажу квартир АДРЕСА_4 , а тому наявні правові підстави для визнання їх недійсними.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що оспорювані договори купівлі-продажу квартир не відповідають вимогам закону, та він, як власник, участі в їх укладенні не брав, особисто не підписував оспорювані договори, повноваження на це в установленому законом порядку іншій особі не надавав. Підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування державної реєстрації права власності та витребування майна, суд не вбачав, як у похідних від основної вимоги про визнання недійсними даних договорів.
Колегія суддів не погоджується із такими висновками з огляду на наступне. 
Законодавець у статті 4 ЦПК України встановив, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті).
Із способів захисту цивільних прав та інтересів, що визначені статтею 16 ЦК України, позивачем для захисту обрано такий спосіб як визнання права.
Такий спосіб захисту застосовується у разі, коли наявність у особи конкретного суб`єктивного права піддається сумніву, суб`єктивне право оспорюється, заперечується або ж існує реальна погроза таких дій. Визнання права є способом усунення невизначеності у взаєминах суб`єктів, необхідних умов для його реалізації і запобігання з боку третіх осіб діям, які перешкоджають його нормальному здійсненню.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Порушенням є такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, відтак, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті. Вказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.
Верховний Суд наголошував, що вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки недоведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні (постанова Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №904/3368/18).
Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочин за своєю природою та законодавчим визначенням є вольовою дією суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.
У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети.
Отже, будь-який правочин є вольовою дією, а тому перед тим, як здійснювати оцінку на предмет дійсності чи недійсності, необхідно встановити наявність та вираження волі особи (осіб), які його вчинили.
Частиною другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц сформулювала висновок про те, що у випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли. У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до положень статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено у порядку, встановленому законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Якщо подано копію (електрону копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Статтею 109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Обов`язок із доказування потрібно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним ніж протилежний.
Позивач ОСОБА_1  заперечував факт підписання ним усіх чотирьох договорів купівлі продажу й клопотав перед судом  про призначення  почеркознавчої експертизи й витребування доказів, а саме оригіналів договорів купівлі-продажу у відповідача ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 77). Відповідне клопотання було подано 21 грудня 2021 року. 
Заперечуючи проти доводів позивача, представник відповідача стверджував, що матеріали справи містять копії нотаріально посвідчених договорів й такі копії були подані самим позивачем. У відзиві від 10 березня 2023 року на нову редакцію позовних вимог, представник відповідача вказував на те, що правомірність правочину презюмується, а позивач не довів існування обставин, які б свідчили про наявність дефектів його елементів, у тому числі не довів доказами власні доводи щодо не підписання договорів, тобто не спростував їх укладення.
Ухвалою суду від 14 лютого 2022 року, що була постановлена за участі представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 ,  у справі була призначена судово-почеркознавча експертиза на вирішення, якої поставлено питання виконання підписів та рукописного тексту: « ОСОБА_1 » у графі «Продавець» - ОСОБА_1 чи іншою особою з наслідуванням підпису та почерку ОСОБА_1 в оспорюваних договорах купівлі продажу від 09.07.2007 та від 10.07.2007 року. Проведення експертизи доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, б.6).
З метою проведення судово-почеркознавчої експертизи ухвалою суду оригінали договорів купівлі-продажу витребувано у ОСОБА_2 .
У серпні 2022 року від експертної установи надійшло клопотання про необхідність надання оригіналів досліджуваних договорів купівлі-продажу, а також вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_1 та експериментальних зразків підпису почерку  ОСОБА_1   (а.с 125, т. 1), та рахунок на оплату (а.с 126-127) 
Ухвалою суду від 22.08.2022 року провадження у справі поновлено та призначено судове засідання. У судовому засіданні судом з`ясовано, що на виконання п. 3 клопотання експерта ОСОБА_1 27.09.2022 року надано експериментальні зразки підпису та почерку ОСОБА_1 виконаних на 5 лінованих аркушах.
Крім того, 03.11.2022 р. представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Мороз І. М. на виконання п. 2 клопотання експерта надано:
- підшиті бухгалтерські документи «ЗАО «Фінанси та Кредит» Банк 03-04.2007» в одному томі на 558 сторінках, в якому на сторінках: №49 знаходиться Видаткова накладна №РН-0000317 від 28 березня 2007 року, у графі «Отримав(ла) ОСОБА_1 міститься оригінал вільного підпису позивача ОСОБА_1 ; №146 знаходиться Наряд-наказ №ПА-01575 від 23 березня 2007 року, у графі «Замовник» міститься оригінал вільного підпису позивача ОСОБА_1 ; №147 знаходиться акт Акт №ПА/СТ- 01532 приймання здачі робіт від 23 березня 2007 року, у графі «Від замовника» міститься оригінал вільного підпису позивача ОСОБА_1 .
- підшиті бухгалтерські документи «ЗАО «Фінанси та Кредит» Банк 09-10.2007» в одному томі на 571 сторінці, в якому на сторінках: №328 знаходиться Видаткова накладна №РН-0496 від 11 жовтня 2007 року, у графі «Отримав (ла)» ОСОБА_1 » міститься оригінал вільного підпису позивача ОСОБА_1 ; №382 знаходиться Видаткова накладна №РН- 0524 від 16 жовтня 2007 року, у графі «Отримав (ла)» ОСОБА_1 » міститься оригінал вільного підпису позивача ОСОБА_1 ; №568 знаходиться Видаткова накладна №РН- 0567 від 31 жовтня 2007 року, у графі «Отримав (ла)» ОСОБА_1 » міститься оригінал вільного підпису позивача ОСОБА_1 .
03 листопада 2022 року судом постановлено ухвалу про витребування від державного нотаріуса Краснодонської міської державної нотаріальної контори Норіцина О. В. оригіналів договорів купівлі-продажу квартир №№ АДРЕСА_4 від 09.07.2007 р., укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , реєстраційні номери 3016, 3019, 3022, 3020. 
Ухвала суду постановлена на задоволення клопотання представника відповідача у зв`язку із тим, що тим, відповідач зареєстрований та проживає на тимчасово непідконтрольній Україні території АДРЕСА_2 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_8 , що за його твердженням унеможливлює фактичне виконання вказаної ухвали та надання витребуваних оригіналів документів. 
Листом від 19.01.2023 року Східного міжрегіонального управління юстиції  повідомлено про неможливість виконання ухвали від 03.11.2022 року у зв`язку тим, що документи архіву нотаріальної контори не були переміщені на підконтрольну територію (т. 1, а.с. 181-186).
28 лютого 2023 року  судом задоволено клопотання представника позивач й витребувано від державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Івченко А. В. ( АДРЕСА_9 ), копії паперових та електронних матеріалів та документів реєстраційної справ з реєстраційних дій 17.08.2021 р. за договорами купівлі-продажу від 09.07.2007 р. квартир 19, 20 та від 10.07.2007 р. квартир АДРЕСА_4 , зокрема паперові та електронні копії договору купівлі-продажу квартир №, АДРЕСА_4 від 09.07.2007 р. та 10.07.2007 р. укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , реєстраційні номери 3016, 3019, 3022, 3020.
Листом від 16.03.2023 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Івченко А. В. повідомив про неможливість надання документів, оскільки такі вилучені слідчим поліції на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні (а.с 237). Із доданого переліку документів (а.с 244-246) вбачається, що слідчим були вилучені саме копії договорів, що є предметом у даній справі. 
Листом 10.07.2023 р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Івченко А. В. повідомив, що відповідно до вимог п. 6 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  відповідним чином засвідчені копії електронних матеріалів та документів реєстраційних справ з реєстраційний дій за вище вказаними договорами надає суб`єкт державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, яким є Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради.
Ухвалою суду від 29 серпня 2023 року  задоволено клопотання позивача та витребувано від Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, а саме: копії електронних матеріалів реєстраційної справи з реєстраційних дій за договорами купівлі-продажу від 09.07.2007 року квартир 19, 20 та від 10.07.2007 року квартир АДРЕСА_4 , у тому числі в електронному вигляді наданих реєстратору для проведення реєстраційних дій договорів купівлі-продажу вказаних квартир, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , реєстраційні номери 3016, 3019, 3022, 3020, проведених державним реєстратором, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івченко А. В.
На виконання ухвали суду Департаментом з питань реєстрації направлено паперові копії реєстраційних справ в електронній формі шляхом друку за допомогою програмних засобів ведення державного реєстру прав (а.с. 103-170, т. 2). Електронні копії реєстраційних справ на виконання ухвали суду надані не були, про неможливість подання причини не вказані.
23 жовтня 2023 року представником позивача повторно заявлено клопотання про витребування від Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, електронних матеріалів реєстраційної справи на електронному носії.
Супровідним листом від 03 листопада 2023 року Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, направив копії оспорюваних у даній справі договорів у паперовому вигляді шляхом друку за допомогою програмних засобів ведення державного реєстру прав (а.с. 216-226, т. 2). Електронні копії реєстраційних справ на виконання ухвали суду надані не були, про неможливість подання причини не вказані.
На вимогу суду першої інстанції щодо виконання у повному обсязі ухвали від 29.08.2023 року Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, листом від  15.12.2023 року повідомив, що відповідь була надана шляхом друку витребуваних документів за допомогою програмних засобів ведення державного реєстру прав. 
Ухвалою суду першої інстанції  від 30.01.2024 року, що мотивована неможливістю  виконання п. 1 клопотання експерта про надання оригіналів договорів, судом призначено у комплексну судову почеркознавчу та технічну експертизу на вирішення, якої поставлені питання здійснення підпису та рукописного тексту: « ОСОБА_1 » зображення яких містяться у електронних документах з електронного реєстру Державного підприємства «Національні інформаційні системи», які містяться у файлах на електронному носії інформації-флеш пам`ять USB Goodram 16 GB у графі «Продавець» - ОСОБА_1 у цифрових зображеннях  договорів купівлі-продажу квартир 19, 20, АДРЕСА_4   від 09.07.2007 та 10.07.2007.
З метою проведення комплексної експертизи надано експертам: електронний носій інформації флеш пам`ять USB Goodram 16 GB з файлами зображень, які містяться у електронних документах з електронного реєстру Державного підприємства «Національні інформаційні системи»; друковані копії реєстраційних справ; експериментальні зразки підпису та почерку ОСОБА_1 , відібрані в судовому засіданні, документи в оригіналах, які містять вільні зразки підписів позивача ОСОБА_1 .
Листом від 13.02.2024 року експертна установа повідомила (а.с. 68, т. 3) про неможливість проведення експертизи у зв`язку із тим, що питання поставлені по відношенні до цифрових зображень почеркових об`єктів. 
Отже, користуючись своїми процесуальними правами, позивач двічі клопотав про призначення експертизи й витребування оригіналів оспорюваних договорів, подавав експериментальні та вільні зразки підпису й почерку, копії документів на паперових та електронних носія, й на переконання колегії суддів позивач вичерпав усі процесуальні можливості, для обґрунтування своїх заперечень підписання й укладання оспорюваних договорів.
У свою чергу відповідач, заперечуючи позов й твердження позивача про непідписання й неукладення договорів, не надав не лише оригіналів договорів, а й засвідчених нотаріально копій, адже у матеріалах справи наявні лише фотокопії договорів. Твердження представника відповідача про наявність у справі засвідчених договорів є безпідставними. 
Оцінюючи процесуальну поведінку учасників й добросовісність здійснення ними процесуальних прав та обов`язків, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, інтереси якого були представляли два адвокати, ухилився від проведення експертизи, яка була призначена ухвалою суду від 14 лютого 2022 року, адже витребувані судом документи, а саме оригінали договорів не були надані суду у визначений ухвалою строк - п`ять днів. 
При цьому колегія суддів вважає безпідставним прийняття судом першої інстанції до уваги тверджень представників відповідача щодо неможливості подання витребуваних судом документів у зв`язку із перебуванням відповідача на окупованій території, адже такі обставини не були перешкодою відповідачу для подання документів державному реєстратору для проведення реєстрації права власності на квартири у серпні 2021 року. Про неможливість подання доказів не було заявлено представником відповідача у суді першої інстанції під час вирішення питання про призначення експертизи.
За наведеної процесуальної поведінки відповідача, яка унеможливила проведення у справі експертизи, суд першої інстанції поклав на сторону позивача, що вчинив належні процесуальні дії, увесь тягар доведення відсутності обставин, існування яких він заперечує, та усі ризики настання наслідків, пов`язаних із неможливістю проведення експертизи.
Наведене не відповідає визначеним частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства - справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенню цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави та принципу змагальності сторін, закріпленому статтею 12 ЦПК України.
Статтею 109 ЦПК України встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі, зокрема у наданні необхідних документів, без яких неможливо провести експертизу. Важливим, у такому випадку, є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.
Ураховуючи ухилення відповідача ОСОБА_2   від надання на вимогу суду оригіналів спірних угод, що унеможливило проведення судової почеркознавчої експертизи, колегія суддів вважає, що відповідач не спростував доводи позивача про відсутність його волевиявлення на укладання спірних договорів купівлі-продажу. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів, відповідно до ст. 109 ЦПК України, визнає факт не підписання ОСОБА_1 договорів купівлі-продажу  квартири АДРЕСА_5 , від 09.07.2007 року, що зареєстрований в реєстрі за № 3016; квартири  АДРЕСА_6 , від 09.07.2007 року, що зареєстрований в реєстрі за№ 3019; квартири  АДРЕСА_7 , від 10.07.2007 року, що  зареєстрований в реєстрі за № 3022; квартири АДРЕСА_4 , від 10.07.2007 року, що зареєстрований в реєстрі за № 3020.
Окрім того, досліджуючи спірні договори колегією суддів встановлено, й це залишилось поза увагою суду першої інстанції, що усі договори скріплені печаткою Краснодонської державної нотаріальної контори Луганської області, у той час коли у тексті зазначено про те, що договір посвідчується державним нотаріусом Краснодонської міської держаної нотаріальної контори. Отже у порушення ст. 22 Закону України «Про нотаріат» назва державної нотаріальної контори вміщена на печатці не відповідає назві нотаріальної контори, нотаріус якої вказаний, як особа, що посвідчувала вчинення нотаріальної дії.  Також у всіх текстах спірних договорів, наявна помилка у паспортних даних позивача (номер паспорту та орган, що видав паспорт), а також в адресі проживання, що у сукупності, на переконання колегії,  свідчить про наявність ознак підробки договорів.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про визнання оспорюваних договорів недійсним не підлягають задоволенню, адже відсутність (підроблення) підпису сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину, а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення, свідчить про неукладеність такого правочину.
Неукладений правочин не може бути визнаний недійсним чи вважатися нікчемним (недійсним у силу вимог закону), оскільки недійсність правочину, як приватноправова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів, щодо яких було виражено волевиявлення сторін правочину, або ж їх відновлювати.
З огляду на наведене вище, колегія суддів кваліфікує оспорювані позивачем договори купівлі продажу як неукладені.
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Отже, якщо нерухоме майно, що вибуло з фактичного володіння його власника за неукладеним договором купівлі-продажу, було зареєстровано за іншою особою без відповідної на те правової підстави, власник такого майна може витребувати його із чужого незаконного володіння у всіх випадках відповідно до статті 387 ЦК України. При цьому відсутністю правової підстави в цьому випадку потрібно розуміти: реєстрацію спірного нерухомого майна за стороною неукладеного правочину; реєстрацію спірного майна за третьою особою на підставі правочину, укладеного всупереч нормам чинного законодавства.
У разі, якщо спірне нерухоме майно надалі відчужене за відплатним договором, і сторона цього договору не знала і не могла знати про відсутність у продавця права його відчужувати, у зв`язку із чим така особа є добросовісним набувачем, спірне нерухоме майно також може бути витребуване його власником відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України, оскільки таке майно вибуло з володіння власника (законного володільця) не з його волі (за неукладеним правочином). 
Отже, належним способом захисту права особи, майно якої вибуло з її законного володіння за неукладеним договором купівлі-продажу, є віндикаційний позов - витребування майна із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача. 
Судова практика у цьому питанні є усталеною.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що за встановлених обставин неукладенння позивачем оспорюваних договорів купівлі продажу, порушені права позивача як власника майна, підлягають захисту шляхом витребування квартир АДРЕСА_4 з незаконного володіння відповідача ОСОБА_2 .
Позовні вимоги внесення до Державного реєстру речових на нерухоме майно запису про державну реєстрацію такого майна за ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, адже рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння є підставою для внесення запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Що законності втручання у право власності ОСОБА_2 та необхідність витребування спірного нерухомого майна на користь законного власника ОСОБА_1 колегія суддів виходить з наступних міркувань.
Так, законність втручання в цій справі обумовлена тим, що право власності є конституційним правом особи, передбаченим статтею 41 Конституції України, воно є непорушним та набувається в порядку, визначеному законом. Законний власник не втрачає право власності на належне йому майно, якщо воно вибуває з його володіння без належної на те законної підстави чи не з його волі, тому таке право підлягає захисту.
Легітимною метою (виправданістю втручання загальним інтересом) є необхідність захисту гарантованого Конституцією України права законного володільця, майно якого вибуло з його володіння без відповідної на те правової підстави чи не з його волі.
Що стосується принципу пропорційності, то колегія суддів зазначає, що: 1) можливість втручання у право кінцевого набувача майна, яке вибуло з володіння власника без відповідної правової підстави, чи не з його волі прямо передбачене ЦК України (статті 387, 388); 2) закон безпосередньо врегулював, що добросовісний набувач не набуває право власності на відчужене йому майно, яке вибуло із володіння власника поза його волею; 3) майнове право добросовісного набувача захищено передбаченим статтею 661 ЦК України механізмом відшкодування завданих йому збитків у зв`язку з витребуванням у нього за рішенням суду майна (товару), тоді як законний володілець позбавлений можливості захистити своє майнове право у інший спосіб, ніж витребування належного йому майна.
Ураховуючи встановлені у справі обставини, а саме відчуження спірного майна без волевиявлення власника ОСОБА_1 на підставі договорів, що ним не підписувались, витребування такого майна від набувача ОСОБА_2   є пропорційним втручанням у право власності останнього, яке ґрунтується на законі, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві.
З огляду на наведене, ураховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а отже, актуальність вжитих судом заходів забезпечення позову ухвалою від 07.09.2021 року не відпала, колегія суддів вважає, що підстави для скасування заходів забезпечення позову, про що було подане клопотання відповідачем, на даному етапі відсутні, й зберігатимуть чинність відповідно до вимог ч. 7 ст. 158 ЦПК України. 
За обставин викладених вище, ураховуючи, що доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження, адже суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення у справі нового рішення про часткове задоволення позову.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Ураховуючи обсяг та зміст позовних вимог та результати апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 33 550 грн за подання позовної заяви (13420 грн) та за подання апеляційної скарги (20130 грн).
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Мороза Ігоря Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги задовольнити частково.
Витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 наступне нерухоме майно:
квартиру АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2435885680000;
квартиру АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2436018880000;
квартиру АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2436497180000;
квартиру АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2436528480000.
В задоволенні іншої частини позову відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), 33 550 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 20 грудня 2024 року. 
 
Судді:                                                                                                                    Є. П. Євграфова
 
                                                                                                                               Т. О. Писана
 
                                                                                                                                Д. Р. Гаращенко