Справа № 161/7394/24 	Головуючий у 1 інстанції: Гринь О. М. 	
Провадження № 22-ц/802/47/25  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
20 січня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Данилюк В. А., Матвійчук Л. В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Луцькводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2024 року,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2024 року Комунальне підприємство (далі – КП) «Луцькводоканал» звернулося до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що КП «Луцькводоканал» надає комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у квартиру АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстровано місце проживання відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є споживачами комунальних послуг, що надаються КП «Луцькводоканал». Вказує, що станом на 01 квітня 2024 року у відповідачів утворилась заборгованість, що становить 5299,50 гривень. 
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на користь КП «Луцькводоканал» заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 5299,50 грн, а також у рівних частках понесені судові витрати по сплаті судового збору.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2024 року позов КП «Луцькводоканал» задоволено.
Ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «Луцькводоканал» 5 299,50 грн заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення, а також 3 028,00 гривень судового збору: по 1 514 грн з кожного відповідача.
Не погодившись із постановленим судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Одним із доводів апеляційної скарги є відсутність заборгованості, тобто, вказував, що судом першої інстанції стягнуто неіснуючу заборгованість за житлово-комунальну послугу з постачання холодної води та водовідведення, якої на момент ухвалення рішення не існувало, в тому числі і за даними позивача. На підтвердження зазначеного апелянтом долучено інформацію з електронного кабінету споживача КП «Луцькводоканал» за особовим рахунком № НОМЕР_1 станом на 04 вересня 2024 року, де вказано, що за квартирою відповідача рахується переплата в сумі 249,90 грн, з яких 107,33 грн – за холодну воду та 142,57 грн – за водовідведення.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Разом з тим, позивачем зазначено, що він відхиляє твердження апелянта про стягнення судом неіснуючої заборгованості з огляду на те, що при зверненні до суду із позовом, а саме 16 квітня 2024 року, заборгованість відповідача становила 5299,50 грн, яка утворилась станом на 21 березня 2024 року. Даний факт підтверджує наявність предмету спору між сторонами. Надалі ОСОБА_2 протягом квітня-серпня 2024 року здійснювались оплати за надані позивачем послуги, і станом на серпень 2024 року ним було сплачено 4605,11 грн, що свідчить про фактичне визнання позовних вимог. Також вказує, що під час розгляду справи по суті апелянт у відповідності до ст. 43 ЦПК України не повідомив суд про визнання ним позову та про сплату у повному обсязі заборгованості або ж про відсутність предмету спору між сторонами. Водночас, подання апеляційної скарги свідчить про наявність неврегульованих питань між сторонами на день постановлення оскаржуваного рішення суду та на даний час.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув цю справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі з огляду на наступне.
Судом встановлено, що відповідачі є власниками квартири АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності.
Комунальне підприємство «Луцькводоканал» надає у зазначену квартиру послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.
Станом на 01 квітня 2024 року за квартирою рахувалася заборгованість у розмірі 5 299,50 грн.
З письмових пояснень ОСОБА_2 слідує, що з 28 серпня 2022 року вони з дружиною не проживають у спірній квартирі, а тому, на їх переконання, вони не зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги позивачу. Також вказує, що між ними та позивачем не укладався письмовий договір з надання житлово-комунальних послуг. Крім того, відповідач не погоджується із складеними позивачем розрахунками та вважає їх неправомірними і необгрунтованими. 
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги в частині необгрутованості та безпідставності пред`явлених позовних вимог в частині наявності заборгованості відповідачів на час подання позову, оскільки позивачем доведено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не зверталися у встановленому законодавством порядку, зокрема відповідно до п.11 ч.2 ст.7 Закону «Про житлово-комунальні послуги», до комунального підприємства із заявою та відповідними документами з проханням не надавати послуги з водопостачання за адресою належного їм на праві власності житла та не здійснювати відповідні нарахування за послуги у зв`язку із тимчасовим виїздом на проживання за іншою адресою. Всі надані суду докази проживання відповідачів в іншому житлі видані у квітні-червні 2024 року, тобто вже після подання даного позову до суду. Отже, відповідач не мав законних підстав припинити нарахування за вказаною адресою.
Інші доводи апелянта щодо невірного нарахування заборгованості не підтверджені жодними доказами та не можуть братися судом до уваги.
Водночас, апелянтом ОСОБА_2 на підтвердження неіснуючої заборгованості за житлово-комунальні послуги з постачання холодної води та водовідведення на момент винесення рішення долучено інформацію з електронного кабінету споживача КП «Луцькводоканал» за особовим рахунком № НОМЕР_1 станом на 04 вересня 2024 року, відповідно до якої за квартирою відповідача рахується переплата в сумі 249,90 грн, з яких 107,33 грн – за холодну воду та 142,57 грн – за водовідведення.
Перевіряючи доводи відповідача ОСОБА_2 , колегія суддів доходить наступних висновків.
В ході апеляційного розгляду справи, як відповідачем в апеляційній скарзі, так і позивачем у поданому відзиві, суду надано докази, зокрема виписку з особового рахунку № НОМЕР_1 , де видно, що станом на день ухвалення оскаржуваного рішення – 04 вересня 2024 року заборгованість відсутня, наявна переплата в сумі 249,90 грн. Вказані обставини щодо переплати станом на вересень 2024 року підтверджені наданими відповідачем ОСОБА_2 до апеляційної скарги письмовими додатками до листа КП «Луцькводоканал» від 01.10.2024 № 206/1-04.
За змістом пояснень представника позивача КП «Луцькводоканал» у відзиві на апеляційну скаргу також убачається, що позивач визнає той факт, що під час розгляду справи в суді першої інстанції та на час ухвалення рішення у цій справі про стягнення заборгованості борг відповідачами був погашений, тобто, предмет спору став відсутнім у зв`язку з добровільним виконанням зобов`язання споживачами. У тексті відзиву надається таблиця із зазначенням внесеної оплати відповідачами за послуги за період з 11.04.2024 по 14.10.2024, з якої вбачається, що з 11 квітня по 04 вересня 2024 року відповідачами сплачено за водопостачання 7254,93 грн, з яких, як стверджує сам позивач, у серпні – 4605,11 грн. Однак, про ці обставини сторони суду першої інстанції не заявили, доказів не надавали.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Закриття провадження у справі – це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Предмет спору – це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову – це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову – це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті, незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 зроблено висновок, що суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
За правилами ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як убачається з поданого представником позивача до суду відзиву на апеляційну скаргу, та письмових доказів про відсутність заборгованості відповідача, що не заперечувались позивачем, неврегульованих питань на час розгляду справи та ухвалення оскаржуваного судового рішення між сторонами не залишилось через виконання відповідачами грошових зобов`язань, тому предмет спору у цій цивільній справі на час ухвалення рішення та на даний час відсутній, що відповідно до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України є підставою для закриття провадження у справі.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що на час ухвалення оскаржуваного судового рішення обставину щодо відсутності предмету спору позивач мав можливість перевірити, однак він цього не зробив і суду про таке не повідомив.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення суду повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково.
Відповідно до частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу.
Зазначені обставини згідно з пунктом 2 частини 1 статті 255, пунктом 2 частини 1 статті 374, частиною 1 статті 377 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду за результатами апеляційного перегляду справи та закриття провадження у справі за відсутністю предмета спору.
Як передбачено частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.
Враховуючи, що апеляційна скарга відповідача задоволена частково із скасуванням рішення та закриттям провадження у справі, відповідно до ст.141,142 ЦПК України, суд стягує з позивача понесені відповідачем судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1255,80 грн.
Керуючись статтями 255, 374, 377, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2024 року у даній справі скасувати.
Закрити провадження у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Луцькводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг у зв`язку з відсутністю на момент розгляду справи предмета спору.
Стягнути з Комунального підприємства «Луцькводоканал» у користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1255 (одна тисяча двісті п`ятдесят п`ять) гривень 80 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді