КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
17 березня 2025 року                                                                                 м. Київ
 
Унікальний номер справи № 362/1936/24
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4932/2025
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     головуючого  -  Левенця Б.Б.,    
суддів -  Борисової О.В., Ратнікової В.М., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року, постановлене під головуванням судді Марчук О.Л., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
 
                   в с т а н о в и в :
 
У березні 2023 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.03.2020 року у розмірі 87 759,37 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту - 72 751,88 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 15 007,49 грн.; та судові витрати у розмірі 2 422,40 грн. (а.с. 1-8).
Свої вимоги позивач мотивував тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк»з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 02.03.2020 року та приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms. 
За змістом статті 634 ЦК України договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання  другої сторони до запропонованого договору. Таким чином, з моменту підписання відповідачем заяви, між банком та відповідачем був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору.
На підставі вищевказаної анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 200 000,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_1 , строк дії - 02/23, тип - MasterCard Platinum.
Відповідач після отримання картки за умовами  укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним карти та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що підтверджується, зокрема, розрахунком заборгованості, випискою по рахункам.
У виписці по рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, а також частково сплачував заборгованість за договором.
Отже, відповідач не лише отримав кредитну картку, а й визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору та його умов, в тому числі щодо сплати відсотків.
Також відповідач для зручності користування рахунком додатково отримав наступні картки: НОМЕР_2 , строк дії - 07/22, тип - Visa Platinum.
В процесі користування кредитним рахунком клієнту були завжди доступні у вільному доступі на сайті банку та у додатку Приват24 умови обслуговування кредитних карток, які банк постійно пропонує клієнту для ознайомлення, огляду кожного наступного разу, коли відбуваються навіть незначні зміни. Також, у зв`язку зі змінами у законодавстві - впровадженні нормами Закону України «Про споживче кредитування» паспорту споживчого кредиту - клієнт підписав паспорт споживчого кредиту від 05.07.2022 року, в якому також є інформація про відсоткові ставки по кредитуванню по картковим рахункам. Клієнт не надав банку жодного разу заперечення щодо розміру відсоткової ставки, при цьому, частково погашав заборгованість, що свідчить про обізнаність клієнта з умовами кредитування.
Звертав увагу, що у процесі користування рахунком 05.07.2022 відповідачем підписано заяву про приєднання до Умом та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримана нова кредитна карта із преміальними умовами обслуговування № НОМЕР_3, строк дії - 06/25, тип - MasterCard World Black Edition, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Заяву про приєднання відповідачем підписано власноруч на планшеті. При цьому, на момент підписання вказаної заяви заборгованість відповідача становила 5 281,18 грн., що вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості.
Відтак, відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, зокрема, щодо сплати відсотків. Починаючи з 05.07.2022 відсотки нараховувались відповідно до підписаної відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме згідно з п. 1.3. у розмірі 36 %. При цьому, за погодженою ставкою банком нараховано відсотків у розмірі 15 007,49 грн.
Також, звертав увагу, що у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення та збройної агресії, банк пішов назустріч клієнтам та скасував відсоткову ставку у березні 2022 - розмір 0 %, а в подальшому із 01.04.22 відсоткова ставка поступово повернута до погодженого розміру.
Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, для чого за зверненням відповідача відкрив рахунок та надав кредитні картки до нього, а відповідач отримуючи кредитні картки фактично отримував електронний платіжний інструмент, який дає можливість використовувати власні гроші або кредитний ліміт на банківському рахунку для здійснення безготівкових операцій, тим самим відповідач мав безперервний доступ до самого рахунку.
Відповідач зобов`язався повернути використану частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором, але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.
Відтак, в порушенням п. 1.4. договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість станом на 13.03.2024 року у розмірі 87 759,37 грн., з яких 72 751,88 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 15007,49 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 1-8).
29 квітня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ОСОБА_1 - адвоката Латіної І.С., в якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 157-163).
На обґрунтування відзиву зазначала, що позивач посилається на анкету-заяву від 02.03.2020 року, проте копії такої заяви до позовної заяви не надано, крім того, позивач не зазначає, який саме початковий кредитний ліміт було встановлено та на підставі чого цей кредитний ліміт збільшено.
Надані позивачем докази - розрахунок заборгованості та виписка по договору відповідача не є належними ми та допустимими доказами, оскільки не містить інформації про встановлення кредитного ліміту та його розмір чи факт видачі кредитних коштів та їх суму. Крім того, надана виписка не містить номеру договору та дати його укладення, так само відсутній номер рахунку, з якого вона була здійснена, тож встановити приналежність наданої виписки до спірних правовідносин неможливо. Тому твердження позивача про те, що вищевказана виписка та розрахунок заборгованості підтверджують користування відповідачем даним картковим рахунком безпідставне та не знаходить підтвердження.
Позивачем не надано підтвердження відкриття рахунку, зарахування на нього кредитних коштів та видачі карток, на які він посилається в позовній заяві.
Також, позивачем не надано до суду виписку за картковим рахунком відповідача, що позбавляє суд можливості перевірити, що позивач дійсно свої зобов`язання за кредитним договором виконав та надав відповідачу кредит в рамках встановленого кредитного ліміту   чи перерахованої суми кредитних коштів, а відповідач, в свою чергу, отримав кредитні кошти в певній сумі та користувався ними, а з наданої позивачем виписки по договору не вбачається факт встановлення кредитного ліміту чи зарахування кредитних коштів.
Крім того, позивач не надав підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг та Паспорту споживчого кредиту від 02.03.2020, хоча вони повинні містити підпис позичальника, оскільки саме з цього моменту такі умови є складовою укладеного між сторонами договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що  вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки, та зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Інформація на сайті позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити  і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Відтак, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-ХІІ щодо повідомлення про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Таким чином, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України (а.с. 157-163).
09 травня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника АТ КБ «ПриватБанк» - Меркулової В.В., в якій остання підтримувала позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 168-174).
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість в сумі 87 759 грн. 37 коп. та 2 422 грн. 40 коп. у відшкодування судових витрат (а.с. 187-188).
Не погодившись з рішенням районного суду, 29 листопада 2024 року  представник ОСОБА_1 - адвокат Латіна І.С. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення (а.с. 191-194).
На обґрунтування скарги зазначала, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, встановлені обставини не відповідають наявним у справі доказам. До позовної заяви додано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг датовану 05.07.2022. Вищевказана заява не містить відомостей про видачу конкретних банківських карток клієнту чи відкриття банківських рахунків, встановлення кредитного ліміту, а лише є приєднанням до Умов та Правил надання банківських послуг. У графі "Підпис уповноваженого працівника Банку" стоїть факсимільна печатка, а підпис відсутній. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (у редакції від 19.04.2020 р., чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відтак, стороною позивача (банком) не підписано належним та водночас жодним чином вищезазначену Заяву. Відтак, не можна стверджувати про укладення кредитного договору у письмовій формі. 
До позовної заяви додано Виписку за договором № б/н за період 01.03.2020 - 15.03.2024. Однак, Виписка за договором № б/н за період 01.03.2020 - 15.03.2024 не містить зазначення номеру банківського рахунку у форматі IBAN, який належав би відповідачу, містить дані за абсолютно різними банківськими картками, а за деякими операціями - без зазначення номеру картки/рахунку. З виписки неможливо встановити, чи дані кошти є кредитними, та чи вказані банківські картки є кредитними та на них встановлено кредитний ліміт. Розрахунок заборгованості та Виписка по договору не є належними та допустимими доказами, оскільки не містять інформації про встановлення кредитного ліміту та його розмір чи факт видачі кредитних коштів та їх суму. Розрізнення між власними та кредитними коштами не міститься у Виписці. Разом з тим, не вбачається, що відповідач надавав згоду на овердрафтове кредитування, адже виписка містить від`ємне значення за останній період. 
Суд першої інстанції не досліджував Умови та правила надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms. Дійти до висновку про всі істотні умови кредитного договору (проценти за користування кредитом тощо), а також про те, які саме Умови та правила надання банківських послуг діяли на момент підписання заяви ОСОБА_1 від 02.03.2020 року про приєднання до Умов та Правил надання послуг і яка відсутня у матеріалах справи, неможливо. 
Відтак, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII, щодо повідомлення про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Матеріали справи взагалі не містять підтверджень, що саме вказані позивачем Умови та правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. 
Відмовляючи у прийнятті відзиву, поданого представником відповідача, суд першої інстанції порушив право відповідача на справедливий суд. Ані відповідач, ані представник відповідача не отримували від позивача екземпляр (копію) відповіді на відзив, за якою створено відповідну реєстраційну картку документу у Електронному суді. Більше того, суд не завантажив у формі додатків до реєстраційної картки. Сторона відповідача взагалі не мала можливості навести свої заперечення, а наведені у відзиві аргументи взагалі не були оцінені судом. Суд першої інстанції не врахував, що ухвала про відкриття провадження була доставлена до електронного кабінету відповідача 11.04.2024 р. Відтак, стороною відповідача було подано відзив у встановлений судом 15-ти денний строк - 26.04.2024 р. через систему Електронного суду (а.с. 191-194).
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 листопада 2024 року дану справу було призначено головуючому судді Мережко М.В., судді, які входять до складу колегії: Поліщук Н.В., Соколова В.В. (а.с. 202).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року клопотання  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Латіна І.С., про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду задоволено. Поновлено  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Латіна І.С., строк на апеляційне оскарження рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Латіна І.С., на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року (а.с. 207-208).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року закінчено проведення підготовчих дій. Призначено справу до розгляду без повідомлення учасників в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду за адресою: місто Київ, вул. Солом`янська 2-А (а.с. 209).
Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду № 80/06.1-01/25 від 16 січня 2025 у зв`язку з настанням обставин, які унеможливлюють участь судді-доповідача Мережко М.В. у розгляді судової справи № 362/1936/24 (22-ц/824/4932/2025), призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи (а.с. 224).
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 січня 2025 року дану справу було призначено головуючому судді - Левенцю Б.Б., судді,  входять до складу колегії: Борисова О.В., Ратнікова В.М. (а.с. 225).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 січня 2025 року прийнято до свого провадження справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Призначено справу до розгляду в приміщенні Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-А) без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) (а.с. 226-227).
23 грудня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника АТ КБ «ПриватБанк» - Рура Н.В., в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін (а.с. 214-218).
 
За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
 
Відповідно до ст.ст. 205, 207 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Законодавець пов`язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Однак кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.
За змістом статті 1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 1056-1 ЦК України визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Як вбачається з матеріалів справи, 02.03.2020 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 35-51). 
Факт підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не заперечується відповідачем.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на те, що підписавши заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 02.03.2020 року, позивач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, які саме Умови та Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що такі документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, саме у зазначеному в таких документах розмірах і порядках нарахування. 
Разом з тим, у заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 02.03.2020 року, яка була підписана відповідачем, викладені істотні умови кредитного договору, а саме: тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія, сума/ліміт кредиту - 50 000 грн. для карт «Універсальна», 75 000 грн. - для карт «Універсальна Голд», 100 000 грн. - для Преміальної картки Platinum, 200 000 грн. для Преміальної картки World Black Edition, 400 000 грн. для Преміальної картки  World Elite, 800 000 грн. для Преміальної картки Infinite, 300 000 грн. для Преміальної картки Signature; строк кредитування - 20 років; мета отримання кредиту - споживчі цілі; спосіб та строк надання кредиту - безготівковим шляхом; можливі види (форми) забезпечення кредиту - без забезпечення; процента ставка, відсотків річних - 37,2% для Преміальних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, Visa Signature ; тип процентної ставки - фіксована; тощо (а.с. 35-51).
Таким чином, підписавши вказану заяву, відповідач добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.
Крім того, позивач посилався на те, що 05.07.2022 року відповідачем підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, в якій погоджені суттєві умови користування кредитним рахунком.
Однак, до матеріалів позовної заяви долучено лише паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем 05.07.2022 року (а.с. 52-60), проте, не долучено копію підписаної відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 05.07.2022 року.
При цьому, підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту, відтак, не може бути взятий до уваги.
Разом із позовною заявою банком також було надано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 02.03.2020 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та  ОСОБА_1 , з якого вбачається, що станом на 13.03.2024 року заборгованість за тілом кредиту - 72751,88 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 15 007,49 грн. При цьому, відсоткова ставка не збільшувалась  (а.с. 12-34).
Крім того, банком також було надано виписку за договором № б/н по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 01.03.2020-15.03.2024 року (а.с. 61-127).
З вказаного розрахунку та виписки вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та періодично вносив кошти на погашення заборгованості.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за договором № б/н від 02.03.2020 року.
Надані позивачем докази підтверджують факт домовленості сторін щодо оплатності зобов`язання і його розміру, скріпленого підписами в заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 02.03.2020 року.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог щодо нарахування заборгованості за простроченими відсотками, оскільки обставини справи № 342/180/17 не є тотожними обставинам даній цивільній справі. Підставою відмови в задоволенні позовних вимог в цивільній справі № 342/180/17 була відсутність інших належних та допустимих доказів на підтвердження заборгованості, оскільки матеріали справи містили лише розрахунок заборгованості та анкету-заяву клієнта, що не містили інформацію про розмір відсотків та підпис позичальника про обізнаність з ними. Проте, в даній цивільній справі наявна заява про приєднання до умов та правил надання послуг, яка підписана відповідачем 02.03.2020 року, в якій зазначено всі істотні умови договору, зокрема й щодо розміру процентної ставки, та надано виписку по картковому рахунку відповідача, яка підтверджує факт надання послуг з кредитування.
Крім того, суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апелянта, що Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не містить відомостей про видачу конкретних банківських карток клієнту, чи відкриття банківських рахунків, встановлення кредитного ліміту, оскільки з матеріалів справи видно, що банком на підтвердження позову, крім розрахунку заборгованості, надано виписку за договором № б/н від 02.03.2020 року по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 01.03.2020-15.03.2024 року, яка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5. Зазначена виписка є належним та допустимим доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції щодо користування відповідачем кредитними коштами, погашенням заборгованості.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що вказані обставини не спростовано відповідачем відповідними доказами.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції помилково не було  враховано під час розгляду справи по суті спору відзив на позовну заяву, поданого стороною відповідача, мотивуючи тим, що відповідач подав відзив на позов не у встановлений цивільним процесуальним законом строк, а до початку цього строку, а відтак у відповідача не виникло процесуального права подати відзив на позов до 22 червня 2024 року, оскільки відповідач до цього дня не отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 191 ЦПК України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.
Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що така була подана позивачем через систему «Електронний суд» (а.с. 1-8).
До позовної заяви було додано квитанцію про доставку електронного примірника позовної заяви до зареєстрованого Електронного кабінету ОСОБА_1 22.03.2024 року (а.с. 147).
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2024 року відкрито провадження у даній цивільній справі та визначено відповідачу строк для подання відповідачем відзиву на позов - протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (а.с. 153).
В матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження.
26 квітня 2024 року представник ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву (а.с. 157-167). У відзиві представник зазначив, що 11.04.2024 року відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками.
Тобто, відзив подано протягом п`ятнадцятиденного строку з дня отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками.
З цих підстав, суд апеляційної інстанції прийняв до уваги відзив відповідача на позовну заяву та перевірив доводи і заперечення викладені у цьому відзиві.
Відтак, суд першої інстанції необґрунтовано відхилив відзив на позовну заяву відповідача, проте, такі доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості за спірним кредитним договором.
При цьому, суд апеляційної інстанції врахував доводи апелянта, викладені в відзиві на позовну заяву та прийняв їх до уваги, забезпечивши відповідачу право на доступ до правосуддя.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог та не дають підстав для висновку про неправильне вирішення справи по суті спору.
З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 
 
Керуючись ст. 367, 368, 375, 381-383, ЦПК України, суд -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргуОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Судді Київського апеляційного суду:                                          Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова