ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 р.	Справа № 536/2296/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.,

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21.11.2024, головуючий суддя І інстанції: Клименко С.М., вул. Цюрупи, 31, м. Кременчук, Полтавська, 39600, повний текст складено 02.12.24 року по справі № 536/2296/24
          за позовом    ОСОБА_1  
          до   інспектора 1 взводу 2 роти батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП Бивзюка Богдана Павловича ,    Департаменту патрульної поліції 
          про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, інспектора 1 взводу 2 роти батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП Бивзюка Богдана Павловича, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2948086 від 31.08.2024, винесену інспектором взводу 1 роти №2 батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП Бивзюком Богданом Павловичем, а провадження по справі про притягнення позивача з а ч. 2 ст. 122 КУпАП закрити.
Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21.11.2024 відмовлено в позові.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив про те, суд першої інстанції за результатом розгляду справи дійшов хибного висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП про порушення ним пункту 9.4 Правил дорожнього руху України. Вважає, що порушення не доведено належними та допустимими доказами.
Відповідач надав до суду відзив на апеляційну скаргу в якому заперечує доводи викладені в апеляційній скарзі, вважає їх необґрунтованими, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Одночасно з відзивом, представник відповідача подав до суду клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності.
В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 31.08.2024 в 00:14:53 інспектор взводу 1 роти №2 батальйону патрульної поліції у місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП капітан поліції Бивзюк Богдан Павлович виніс постанову серія ЕНА №2948086 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та наклав стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн. за те, що водій ОСОБА_1 30.08.2024 в 23:41:02 в м.Кременчуці вул.Набережна Лейтенанта Дніпрова, 64А керуючи транспортним засобом MITSUBISHI LANСER номерний знак НОМЕР_1 при повороті праворуч завчасно не подав світловий покажчик повороту, чим порушив п.9.4 Правил дорожнього руху України.
Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся із позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП про порушення ним пункту 9.4 Правил дорожнього руху України. Таке порушення доведено належними та допустимими доказами, порушення прав при розгляді справи відповідачем не встановлено. Оскаржувана постанова у повній мірі відповідає вимогам ст.283 КУпАП.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно п.п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Частиною 5 ст. 14 Закону України “Про дорожній рух” встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року 1306.
В пункті 9.4 Правил дорожнього руху України вказується, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку; подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50–100 м у населених пунктах і за 150–200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.
За порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП та тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» (станом на час виникнення спірних правовідносин) поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз.
Відповідно до п.п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису.
Із спірної постанови вбачається, що водій ОСОБА_1 30.08.2024 в 23:41:02 в м.Кременчуці вул.Набережна Лейтенанта Дніпрова, 64А керуючи транспортним засобом MITSUBISHI LANСER номерний знак НОМЕР_1 при повороті праворуч завчасно не подав світловий покажчик повороту, чим порушив п.9.4 Правил дорожнього руху України.
Факт керування позивачем автомобілем MITSUBISHI LANСER номерний знак НОМЕР_1 в позовній заяві заперечувався, та останній зазначив, що він є власником вказаного автомобіля, а за кермом була його донька ОСОБА_2 .
Колегія суддів зазначає, що вказані обставини також підтверджуються із переглянутого в судовому засіданні відеозапису з відео реєстратора патрульного автомобіля інспектора, який є належним та допустимим доказом, видно, що на автошляху рухається автомобіль MITSUBISHI LANСER номерний знак НОМЕР_1 та здійснюючи поворот праворуч не подає світловий покажчик повороту, як це передбачено Правилами дорожнього руху України не менш як за 50–100 м, а при зупинці, коли поліцейський вийшов зі службового автомобіля, який за ним зупинився зразу ж після зупинки вказаного автомобіля, ОСОБА_1 стоїть біля свого автомобіля зі сторони водія та пояснює, що автомобіль належить йому, але він не керував ним.
Як встановлено судовим розглядом, свідок ОСОБА_3 пояснила в судовому засіданні, що 30.08.2024 біля 24 год вони поверталися з родиною з кафе, за кермом автомобіля була донька ОСОБА_4 , бо чоловік ОСОБА_1 вживав алкогольні напої, зупинилися, щоб донька відвела додому дитину і мали намір їхати далі додому в с.Садки, донька пішла до під`їзду, чоловік пішов з нею, ніс дитину, коли вона витягла ключі з автомобіля і збиралась провести додому ОСОБА_5 , під`їхала поліція, спитали чий автомобіль, хто був за кермом не питали, вона їм говорила, що за кермом була донька.
Свідок ОСОБА_2 пояснила в судовому засіданні, що 30.08.2024 біля 24 год вона з батьком ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_3 , подругою ОСОБА_6 та своєю дитиною їхали з кафе, де всі вживали алкогольні напої, вона не пила, була за кермом, зупинилася біля ОСОБА_7 , вона хотіла відвести доньку до подруги, і їхати далі в с.Садки до батьків, ключі залишила в автомобілі і пішла з дитиною, коли під`їхала поліція, її не було, автомобіль належить її батькові, вона має посвідчення водія і говорила поліцейським, що керувала автомобілем.
Свідок ОСОБА_6 пояснила в судовому засіданні, що ОСОБА_1 батько її подруги ОСОБА_8 , вони їхали з кафе, за кермом була ОСОБА_4 , всі вийшли з автомобіля, щоб провести її додому, ОСОБА_9 повела дитину до подруги, коли приїхала поліція біля автомобіля була вона і ОСОБА_3 , а ОСОБА_1 стояв на бруківці.
Судова колегія зазначає, що визначення терміну "керування транспортним засобом" було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 “Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті”, за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Крім того, Верховний Суд в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.19 зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Колегія суддів відмічає, що долучені представником відповідача відеозапис з відео реєстратора патрульного автомобіля інспектора, показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 в сукупності не підтверджують обставини, що саме позивач, керуючи транспортним засобом MITSUBISHI LANСER номерний знак НОМЕР_1 , 30.08.2024 в 23:41:02 в м.Кременчуці вул.Набережна Лейтенанта Дніпрова, 64А при повороті праворуч завчасно не подав світловий покажчик повороту, чим порушив п.9.4 Правил дорожнього руху України.
Водночас, позивач зазначив, що транспортний засіб MITSUBISHI LANСER номерний знак НОМЕР_1 , дійсно належить позивачу на праві власності, проте керування 30.08.2024 в 23:41:02 в м.Кременчуці по вул.Набережна Лейтенанта Дніпрова, 64А здійснювала ОСОБА_2 , про що остання також підтвердила показаннями в суді першої інстанції.
З огляду на викладене, момент руху та здійснення зупинки транспортного засобу саме позивачем MITSUBISHI LANСER номерний знак НОМЕР_1 , 30.08.2024 в 23:41:02 в м. Кременчуці по вул.Набережна Лейтенанта Дніпрова, 64А та, що при повороті праворуч завчасно не подав світловий покажчик повороту, чим порушив п.9.4 Правил дорожнього руху України, відповідачем не зафіксовано, що виключає можливість встановити наявність правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи. У п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 (заява №7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Отже, факту скоєння позивачем 30.08.2024 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП не підтверджено належними та допустимими доказами.
Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показів свідків.
Виходячи із норм викладених в частині 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею78 КАС України.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що встановлена відсутність підтвердження належними та допустимими доказами факту скоєння позивачем 30.08.2024 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а тому постанова серії ЕНА №2948086 від 31.08.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.
Згідно з ст.315 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції може своєю постановою скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при його прийнятті судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що привело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач при зверненні з позовною заявою сплатив судовий збір у сумі 605,60 грн., при подачі апеляційної скарги – 908,40 грн.
Колегія суддів, виходячи з того, що Другим апеляційним адміністративним судом скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято постанову, якою позов задоволено, при цьому враховуючи, що задоволені вимоги охоплюють обсяг порушених прав та законних інтересів позивача, рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, уважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції витрати зі сплати судового збору в сумі 1514 грн (605,60 грн. + 908,40).
Керуючись ст. ст.139, 242, 243, 250, 270, 272, 286, 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21.11.2024 по справі №536/2296/24  скасувати.
Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову серії ЕНА №2948086 від 31.08.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП скасувати, провадження по справі закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.В. Присяжнюк