ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

28 січня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/209/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богацької Н.С.
суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»
на рішення Господарського суду Одеської області від 16.10.2024, ухвалене суддею Щавинською Ю.М., м. Одеса, повний текст складено 28.10.2024
у справі № 916/209/24
за позовом: Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»
до відповідача: Приватного підприємства «Паво Груп»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області та Миколаївській областях
про: стягнення 143994,38 грн,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2024 року Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (далі ДП МТП «Чорноморськ») звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Приватного підприємства «Паво Груп» (далі ПП «Паво Груп»), в якому просило суд (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) стягнути з останнього 143994,38 грн, з яких: 111053,67 грн основного боргу, 22907,19 грн пені, 3 513,34 грн 3% річних 3513,34 грн та 6520,18 грн інфляційних.
Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 22.05.2017 №209840911582 - 5/82 (далі договір) в частині повної та своєчасної сплати орендних платежів.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.10.2024 у справі № 916/209/24 позов ДП МТП «Чорноморськ» задоволено частково, стягнуто з ПП «Паво Груп» на його користь 42400,16 грн основного боргу, 6467,92 грн пені, 954,72 грн 3 % річних, 2578,78 грн інфляційних втрат та 881,54 грн витрат по сплаті судового збору.
Частково задовольняючи позов, місцевий господарський суд, враховуючи встановлення судом у рамках іншої господарської справи № 916/134/24 обставини щодо неможливості використання відповідачем орендованого майна до 06.06.2023, зазначив, що вимоги позивача про стягнення орендної плати є правомірними за лютий 2022 до 23.02.2022 включно, а також після 06.06.2023. У урахуванням цього, суд здійснив власний розрахунок основного боргу, пені, 3 % річних та інфляційних втрат.
Не погодившись з рішенням суду, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позову, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги ДП МТП «Чорноморськ» посилається на те, що випадки, за яких можливе звільнення від сплати орендних платежів, встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 «Про особливості оренди державного та комунального майна в період воєнного стану», проте у даному випадку вказана постанова не стосується орендаря - ПП «Паво Груп».
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.11.2024 витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали цієї справи, вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відкладено до надходження матеріалів до суду апеляційної інстанції.
25.11.2024 матеріали даної справи надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2024 за апеляційною скаргою ДП МТП «Чорноморськ» на рішення Господарського суду Одеської області від 16.10.2024 у справі № 916/209/24 відкрито апеляційне провадження, вирішено здійснювати її розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено іншим учасникам справи строк до 20.12.2024 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань.
13.12.2024 від ПП «Паво Груп» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про її безпідставність та необґрунтованість.
14.01.2025 від ДП МТП «Чорноморськ» надійшли письмові пояснення (вх. №4244/24/Д2), в яких зазначено, зокрема, про помилковість здійсненого судом першої інстанції перерахунку заборгованості за лютий 2022 року.
Будь-яких інших заяви чи клопотань від учасників справи не надходило.
Щодо наданих скаржником письмових пояснень (вх. № 4244/24/Д2 від 14.01.2025), колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 42 ГПК учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.
Статтею 118 ГПК України передбачено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Системний аналіз приписів ч. 1 ст. 266 та ст. 118 ГПК України свідчить про запровадження законодавцем процесуального імперативу стосовно залишення без розгляду судом доповнення чи зміни апеляційної скарги, поданих поза межами строку на апеляційне оскарження. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28.01.2022 у справі № 920/617/19, від 10.08.2023 у справі № 916/1507/21.
Колегія суддів зазначає, що позивач з відповідними письмовими поясненням, які по суті за своїм змістом фактично є доповненням до апеляційної скарги, звернувся поза межами строку, встановленого ч. 1 ст. 266 ГПК України, та без заяви про поновлення строку на вчинення процесуальних дій.
За таких обстави, суд апеляційної інстанції залишає без розгляду додаткові пояснення позивача (вх. №4244/24/Д2 від 14.01.2025).
Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів цієї справи 22.05.2017 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (Орендодавець) та ПП «Паво Груп» (Орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 209840911582 - 5/82. 
10.06.2021 між Орендодавцем, Орендарем та ДП МТП «Чорноморськ» як Балансоутримувачем, укладено договір про внесення зміни до договору оренди шляхом викладення останнього в новій редакції.
Місячна оренда плата, визначена за результатами проведення аукціону сума, гривень, без ПДВ: 18000 (пункт 9.1). Співвідношення розподілу орендної плати станом на дату укладання договору Балансоутримувачу 30% суми орендної плати, державному бюджету 70% суми орендної плати (пункт 16.1.).
Орендар сплачує орендну плату до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні, визначеному у пункті 16 Умов (або в іншому співвідношенні, визначеному законодавством), щомісяця: до 15 числа поточного місяця оренди для орендарів, які отримали майно в оренду за результатами аукціону (пункт 3.3).
Предметом позову у даній справі є вимоги ДП МТП «Чорноморськ» стягнути з ПП «Паво Груп» 143994,38 грн (111053,67 грн основного боргу, 22907,19 грн пені, 3 513,34 грн 3% річних 3513,34 грн та 6520,18 грн інфляційних) з підстав неналежного виконання умов вищевказаного договору оренди в частині повної та своєчасної сплати орендних платежів
Період, за який позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати - з лютого 2022 року до листопад 2023.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України).
Враховуючи приписи вказаної норми, колегія суддів у даному випадку переглядає рішення Господарського суду Одеської області від 16.10.2024 у справі № 916/209/24 лише в частині доводів та вимог апеляційної скарги.
Фактично, доводи апеляційної скарги зводяться лише до помилкового застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 «Про особливості оренди державного та комунального майна в період воєнного стану».
Колегія суддів не приймає до увагу доводи скаржника та зазначає наступне.
Відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Велика Палата Верховного Суду в пунктах 6.8-6.10 постанови від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16 виклала наступні висновки щодо застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України: «Наведена норма права визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.
З урахуванням викладеного вище Велика Палата Верховного Суду зазначає, що відсутність у ч. 6 ст. 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.».
Верховний Суд у постанові від 12.04.2023 у справі № 910/14244/20 зазначив, що для застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає. 
Тобто, наймач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане, і він не відповідає за ці обставини.
Правова позиція стосовно застосування приписів ч. 6 ст. 762 ЦК України є сталою і послідовною та викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема: у справах № 914/1248/18, № 914/2264/17, № 910/8040/20, № 616/41/20, № 910/14244/20, № 911/1064/21.
Поряд з цим, колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.
Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. 
У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.
Так, судом першої інстанції враховано, що рішенням Господарського суду Одеської області від 21.05.2024 у справі №916/134/24, яке набрало законної сили 21.06.2024, позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях до відповідача ПП «Паво Груп» про стягнення заборгованості по орендній платі, пені та виселення задоволено частково та стягнуто з ПП «Паво Груп» до Державного бюджету України 52600,28 грн заборгованості по орендній платі та 2722,51 грн пені.
Судом в межах вказаної справи встановлено, що «ПП Паво Груп» в порушення приписів статей 525, 526, 610, 629, 759, 762 ЦК України, статей 193, 283, 286 ГК України та умов договору обов`язку з перерахування орендної плати за період з 06.06.2023 по 15.11.2023 не виконано та не здійснено перерахування орендної плати до державного бюджету у розмірі 70% від суми орендної плати, а саме, 52600,28 грн протягом червня-листопада 2023 року. При цьому, тільки 06.06.2023 ПП «Паво Груп» отримано право доступу його працівників на територію ДП «МТП «Чорноморськ», водночас, ані Фондом, ані ДП «МТП «Чорноморськ» не представлено доказів того, що відповідач має можливість та право (дозвіл) перебувати на території, яка має стратегічне значення для економіки і безпеки держави після введення воєнного стану, з огляду на що господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для звільнення ПП «Паво Груп» від внесення орендної плати за договором за час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає, тобто, про наявність підстав для звільнення ПП «Паво Груп» від внесення орендної плати до 06.06.2023 - дати, після якої відповідачем отримано право доступу до переданого в оренду майна.
Враховуючи встановлення судом у рамках іншої господарської справи № 916/134/24 обставини, приписи ч. 4 ст. 75 ГПК України, суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що вимоги позивача про стягнення орендної плати є правомірними за лютий 2022 до 23.02.2022 включно, а також після 06.06.2023, у урахуванням чого, суд здійснив власний розрахунок основного боргу, пені, 3 % річних та інфляційних втрат.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про необхідність звільнення відповідача від сплати орендних платежів за договором за певний період ґрунтується не на постанові Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 «Про особливості оренди державного та комунального майна в період воєнного стану», а на підставі ч. 6 ст. 762 ЦК України, і відмовляючи у задоволенні позову у цій справі, суд обґрунтовано виходив із вже наведених вище преюдиційних обставин, встановлених у рішенні суду від 21.05.2024 у справі № 916/134/24, яке набрало законної сили.
Колегія суддів цілком погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Враховуючи, що доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують наявність обставин, які згідно зі ст. 277 ГПК України визначені в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з апеляційним переглядом, підлягають віднесенню на скаржника.
Згідно з ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують наявність обставин, які згідно зі ст. 277 ГПК України визначені в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч. 4 ст. 269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з апеляційним переглядом, підлягають віднесенню на скаржника.
Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» залишити без задоволення, рішення рішення Господарського суду Одеської області від 16.10.2024 у справі № 916/209/24 - без змін.
Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            Н.С. Богацька

судді                                                                                Г.І. Діброва

                                                                                          Н.М. Принцевська