Номер провадження: 22-ц/813/436/25 
Справа № 495/1430/23
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю.В.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.02.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Кострицький В.В., Коновалової В.В.,
за участю секретаря судового засідання – Пересипка Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі», в інтересах якого діє адвокат Калініченко Сергій Миколайович,
на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 травня 2023 року
за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії,

встановив:
У провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебувала цивільна справа за АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії.
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області суду від 25 квітня 2023 року позовну АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ заборгованість за необліковану електричну енергію у розмірі 6 894,40 грн та судовий збір у сумі 2 684 грн.
02 травня 2023 року до Київського районного суду м. Одеси через систему “Електронний Суд” АТ «ДТЕК Одеські Електромережі», в інтересах якого діє адвокат Калініченко С.М., звернувся до суду із заявою про ухвалення у справі додаткового рішення, у якій просило стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн, до якої долучив докази понесення таких витрат, а саме копії: додаткової угоди до договору про надання професійної правничої допомоги, акта надання послуг, витягу з наказу про прийняття адвоката Калініченка С.М. на роботу до АО «Перший Радник», довіреності представника позивача.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 травня 2023 року у задоволенні заяви представника АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» адвоката Калініченко С.М. про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №495/1430/22 за позовом АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії відмовлено.
У апеляційній скарзі АТ «ДТЕК Одеські Електромережі», в інтересах якого діє адвокат Калініченко С.М., посилаючись обставини, яким обґрунтовано заяву про ухвалення додаткового рішення, просить ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 травня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги вказаної вище заяви АТ «ДТЕК Одеські Електромережі».
За доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції залишив поза увагою, що у позовній заяві АТ «ДТЕК Одеські електромережі» було заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, зокрема витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення суду не відповідає вказаним вимогам, виходячи з такого.
Відмовляючи у задоволенні заяви позивача про ухвалення у справі додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області суду від 25 квітня 2023 року ухвалено в межах позовних вимог, які не містили вимог щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 грн.
Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, зауважуючи про те, що питанням  розподілу судових витрат, не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, тому безпідставними та хибними є посилання суду першої інстанції на те, що при винесенні рішення було вирішено питання щодо усіх позовних вимог позивача. Так, ст. 270 ЦПК України передбачає можливість суду за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення не тільки у випадку не ухвалення рішення стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, а і не вирішення питання про судові витрати (пункти 1, 3 частини першої вказаної статті).
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення заяви АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» про ухвалення у справі додаткового рішення, колегія суддів виходить з такого.
Конституцією України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу (стаття 59).
Згідно з статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
З огляду на статтю 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Дійсно, звертаючись до суду із вказаним вище позовом АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» у прохальній частині позовної заяви просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за необліковану електричну енергію у розмірі 6 894,40 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684 грн. 
Однак, колегія суддів, погоджуючись із вказаними посиланнями скаржника, в якості доводів апеляційної скарги зауважує про те, що звертаючись до суду з вказаним вище позовом АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» заявило попередній (орієнтовний) розрахунок суми понесених ним судових витрат, і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, зокрема витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн, а також зазначив, що докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу будуть надані в порядку ч.8 ст.141 ЦК України.
Так, частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (дивись постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі N 751/3840/15-ц).
Водночас, аналіз частини 2 статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.
Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини 2 статті 124 ГПК України, яка є тотожною за змістом частині 2 статті 134 ЦПК України Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.містяться у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі N 922/1897/18, від 24 грудня 2019 року у справі N 909/359/19, від 13 лютого 2020 року у справі N 911/2686/18, від 19 лютого 2020 року у справі N 910/16223/18, від 21 травня 2020 року у справі N 922/2167/19, від 10 грудня 2020 року у справі N 922/3812/19.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року).
Ураховуючи викладене, колегія суддів виснує про те, що не заявлення позивачем у прохальній частині позовної заяви про стягнення на його користь судових витрат на професійну правничу допомогу не є підставою для відмови у їх стягненні у порядку ч. 8 ст. 141, ст.270 ЦПК України.
Водночас, колегія суддів зауважує про пропуск позивачем пресічного строку для подання доказів, понесених ним витрат у зв`язку з розглядом справи, визначеного ч.8 ст. 141 ЦПК України.
Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Згідно з частиною четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно пунктів 4, 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
За змістом частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.
Тобто, саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ст.. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до ч. 3 ст 124ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
У відповідності до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Таким чином строк звернення до суду із заявою про долучення доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.
Під поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти лише ті обставини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.
Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.
Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в процесуальних відносинах сторін, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки, зокрема, залишення заяви без розгляду.
Поновлення процесуального строку без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.
Зважаючи на те, що рішення у цій справі було ухвалено 25 квітня 2023 року, строк, визначений ч.8 ст. 141 ЦПК України, ураховуючи положення ч. 3 ст. 124 ЦПК України, сплив 30 квітня 2023 року.
Однак, у поданій до суду першої інстанції заяві від 02 травня 2023 року представником позивача АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» не наведено жодних об`єктивних перешкод у реалізації права на подання доказів на підтвердження понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу у встановлений законом п`ятиденний строк після ухвалення рішення по суті спору, відповідна заява взагалі не містить клопотання сторони про поновлення пропущеного процесуального строку, ані у її прохальній, ані у мотивувальній.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.
Отже, безпідставне поновлення процесуального строку є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Колегія суддів наголошує, що поважними визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Натомість у справі, яка переглядається, позивач та її представник не вказали, які саме об`єктивні поважні (непереборні) причини унеможливили звернення до суду у встановлений процесуальним законодавством строк. Сторона позивача не навела змістовних і вагомих доводів щодо вчинення нею всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати її процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку; не довела, що в цій справі можливість вчасного подання нею доказів на підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від її волевиявлення. Водночас пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку позивача та/або її представника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку.
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі "Дія 97" проти України").
На вказане суд першої інстанції не звернув належної уваги, і не перевірив дотримання заявником визначених ч.8 ст. 141 ЦПК України строків для звернення до суду із заявою про долучення доказів понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та не вирішив це процесуальне питання.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
З наведеного убачається порушення  судом норм процесуального права, які відповідно до пункту 4 статті першої, абзацу 2 частини другої статті 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки такі порушення призвели до неправильного вирішення справи, а саме під час розгляду  заяви позивача про ухвалення у справі додаткового рішення стосовно понесених останнім судових витрат у справі, при цьому суд не перевірив, чи пропущено стороною позивача строк для звернення до суду із зазначеною заявою, а якщо так, то поважність причин його пропуску та наявність законних підстав для його поновлення.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково, а оскаржувану ухвалу суду потрібно скасувати та ухвалити нове судове рішення про залишення без розгляду заяви позивача про ухвалення у справі №495/1430/22 додаткового рішення.
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі», в інтересах якого діє адвокат Калініченко Сергій Миколайович, задовольнити частково.
Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі», в інтересах якого діє адвокат Калініченко Сергій Миколайович, про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №495/1430/22 за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії залишити без розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 21 лютого 2025 року.

Головуючий                                                                Ю.П. Лозко

Судді:                                                                        В.В. Кострицький

                                                                               В.А. Коновалова