П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
25 лютого 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/8514/24	

Перша інстанція: суддя Гордієнко Т. О.,
повний текст судового рішення
складено 31.12.2024, м. Миколаїв
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                    -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Вербицької Н.В.
-            Кравченка К.В.
при секретарі                               -            Філімович І.М.
за участю: 
                    представника апелянта – Лісний В.В.
                    представника позивача – Махмутова О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування пункту 3 наказу №48 від 21.08.2024 року, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування пункт 3 наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України №48 від 21.08.2024 року «Про результати службового розслідування у військовій частині НОМЕР_2 та притягнення винних до дисциплінарної відповідальності» в частині притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності на суму 45 420 грн.
Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що дії відповідача, є протиправними та такими, що не ґрунтується на вимогах законодавства України, а виданий наказ про притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності є незаконним та виданий з порушенням процесуального порядку. Відповідно до вимог ч.2 ст.3 Закону №160-ІХ склад правопорушення відсутній, оскільки відсутня його об`єктивна та суб`єктивна сторона. Відсутній причинний зв`язок між бездіяльністю або діями позивача та виникненням нестачі.
Відповідач надав суду відзив, в якому позов не визнає, оскільки матеріалами службового розслідування вина позивача повністю підтверджена, тому до матеріальної відповідальності його притягнуто законно та наказ скасуванню не підлягає.
У відповіді на відзив позивач просить позов задовольнити, оскільки в діях позивача склад правопорушення відсутній. 
Відповідно до вимог ст.262 КАС України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання в порядку письмового провадження. 

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано пункт 3 наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України №48 від 21.08.2024 року «Про результати службового розслідування у військовій частині НОМЕР_2 та притягнення винних до дисциплінарної відповідальності» в частині притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до обмеженої матеріальної відповідальності на суму 45 420 грн.
На вказане рішення суду Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу. Апелянт просить суд скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, неповно з`ясовані судом обставини, що мають значення для справи, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.
31.01.2025 року (вхід.№5705/24) на адресу суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_1 – Махмутова Олега Артуровича надійшов відзив на апеляційну скаргу.
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 до 2024 року проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 на посаді начальника логістики - заступника командира військової частини, у військовому званні «підполковник».
На виконання наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 28.06.2024 року №82ад «Про призначення службового розслідування» комісією із проведення службового розслідування, проведено службове розслідування, за результатами якого складено Акт службового розслідування, який затверджений Командувачем Повітряних сил Збройних Сил України 09.08.2024 року.
21.08.2024 року пунктом 3 Наказу командувача Повітряних Сил ЗС України №48 «Про результати службового розслідування у військовій частині НОМЕР_2 та притягнення винних до дисциплінарної відповідальності» ОСОБА_2 за порушення вимог статей 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за ненадання доповіді безпосередньому начальнику про факти невикористання авіаційного гасу, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та відповідно до ст. 5 розділу 11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» притягнено до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 15 прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, що становить 45 420 гривень.
Відповідно до наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 14.06.2024 року №75 «Про призначення комісії для прийняття і здавання посади командира військової частини НОМЕР_2 » у період з 16 по 25 червня 2024 року було проведено прийом-передачу посади командира військової частини НОМЕР_2 .
Під час прийому-передачі зазначеної посади Комісією із проведення службового розслідування встановлено відсутність підтверджуючих документів (роздавально-здавальних відомостей) щодо використання палива марки JETA-1 у кількості 320 125 кілограм з талона чекової вимоги №078 від 07.09.2022 року з військових частин НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , яке знаходиться на обліку інженерно-авіаційної служби військової частини НОМЕР_2 , у зв`язку із чим, зазначена служба не має законних підстав для списання палива марки JET А-1 у кількості 320 125 кілограм.
З пояснень начальника складу пального сержанта ОСОБА_3 (додаток 18) роздавальні відомості на видачу авіаційного гасу були ним особисто передані представнику військової частини НОМЕР_2 приблизно через два місяці після того, як була оформлена чекова вимога. Прізвища, ім`я та по- батькові отримувача згадати не може.
В подальшому документи передано до фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 для прийняття на облік, про що 06.10.2022 року поставлено відмітку у накладній до чекової вимоги та здійснено записи в меморіальному ордері на рахунках 1514/2.
Комісією із проведення службового розслідування встановлено, що чекова вимога № 078 оформлена з наступними порушеннями:
не заповнена графа щодо приймання військового майна посадовою особою військової частини НОМЕР_2 (відсутній підпис, не зазначені посада, військове звання, підпис, прізвище та ініціали);
не заповнена графа щодо приймання військового майна на відповідальне зберігання (відсутній підпис,  військове звання, підпис, прізвище та ініціали);
в графі дата операції не зазначена дата;
графа бланку чекової вимоги «Відповідальний одержувач» не заповнена.
Також, в акті службового розслідування зазначено, що авіаційний гас JET А-l в кількості 320 125 кг., виданий військовою частиною НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) АДРЕСА_1 за чековою вимогою №078 від 07.09.2022 року, на авіаційній техніці військової частини НОМЕР_2 не використовувався.
У акті службового розслідування зроблений 3.3.Висновок:
В ході проведення службового розслідування посадовими особами військової частини НОМЕР_2 підтверджуючих документів щодо списання (використання) авіаційного гасу в кількості 320 125 кг не надано, відповідний авіаційних гас у військовій частині відсутній, хоча факт його обліку (наявності) за військовою частиною НОМЕР_2 підтверджується книгою обліку наявності і руху матеріальних засобів (за реєстрацією 2022 року №200/1/2), що свідчить наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 25.01.2024 року №26 «Про результатами проведеної щорічної планової інвентаризації станом на 01.01.2024 року».
Враховуючи викладене, комісія дійшла висновку про наявність у військовій частині НОМЕР_2 нестачі авіаційного гасу у кількості 320 125 кг.
Зазначена нестача утворилась у зв`язку з неналежним виконанням своїх обов`язків посадовими особами військової частини НОМЕР_2 , які не здійснювали належного контролю за використанням та списанням авіаційного гасу, не вживали передбачених нормами чинного законодавства України заходів щодо збереження матеріальних цінностей. Відповідно до Довідки про вартісну оцінку завданої шкоди, вартість відсутнього авіаційного гасу (збитків) складає 15 млн. 503,653 тис. грн. 75 коп. 
Основними причинами нестачі авіаційного гасу, його несвоєчасного виявлення та надання доповіді у військовій частині НОМЕР_2 стало: 
- неналежне виконання обов`язків, зокрема начальником логістики - заступником командира військової частини.
Зазначене вище є підставою для притягнення винних посадових осіб військової частини НОМЕР_2 до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.
Дослідивши зібрані у ході проведення службового розслідування документи, пояснення посадових осіб військової частини НОМЕР_2 комісія з проведення службового розслідування дійшла-висновку, що неправомірні дії (бездіяльність) начальника логістики - заступника командира військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 , сприяли створенню передумов до втрати військового майна та завдання державі шкоди у розмірі 15 млн. 503,653 тис. грн. 75 коп., а тому останніх необхідно притягнути до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 15 прожиткових мінімумів доходів громадян.
Виходячи з матеріалів службового розслідування вина військовослужбовця виражається у формі прямого умислу.
Своїми діями начальник логістики - заступник командира військової частини НОМЕР_2 підполковник ОСОБА_1 порушив вимоги наступних нормативно-правових актів:
статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до якої:
абзацу 5, військовослужбовці зобов`язані постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;
абзацу 6, військовослужбовці зобов`язані берегти державне майно;
статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, яка визначає, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. 
В порушення вимог статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України позивач не надав доповідь про виявлений факт невикористання авіаційного гасу JET А-1 в кількості 320 125 кг., який перебуває на обліку військової частини НОМЕР_2 , своєму безпосередньому начальникові.
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення, є неналежне виконання своїх службових обов`язків.
Як зазначено у відзиві, позивач отримуючи донесення про списання засобів авіаційного ураження та не отримання при цьому донесень про списання засобів ПММ повинен був усвідомлювати, враховуючи як свою посаду «начальника логістики - заступника командира військової частини НОМЕР_2 » так і досвід служби, що використовувати засоби авіаційного ураження без використання паливно - мастильних матеріалів є неможливим та у свою чергу, в силу вимог статті 12 Статуту ВС доповісти командиру військової частини про даний факт (факт не оформлення донесень по службі ПММ або безпідставного оформлення донесень про списання засобів авіаційного ураження), чого останній не зробив та що у подальшому у сукупності усіх відповідних фактів (за накопиченням) створило передумови до виникнення нестачі. Позивач, усвідомлюючи своє службове становище, розуміючи що у його обов`язках є здійснення контролю за службою ПММ (проведення щомісячних звірок та інше) жодних заходів контролю не вживав (усвідомлюючи що донесення по списанню авіаційного пального не подаються), про не вжиття заходів іншими посадовими особами (інженерно - авіаційною службою, авіаційними підрозділами) командиру військової частини не доповідав, та що у подальшому у сукупності усіх відповідних фактів (за накопиченням) створило передумови до виникнення нестачі.
У спірному наказі зазначено, що позивач порушив:
Статті 11,12 Статуту Внутрішньої Служби, яка зобов`язує військовослужбовця берегти державне майно. Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Статтю 16 Статуту Внутрішньої Служби, яка визначає, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України. А також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА
Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. 
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року №160-IX (далі Закон №160-IX).
Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону №160-ІХ матеріальна відповідальність - це вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Прямою дійсною шкодою є збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків (пункт 5 статті 1 Закону №160-ІХ).
Частиною першою статті 3 Закону №160-IX передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Відповідно до частини 2 вказаної статті умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України (частина третя статті 3 Закону №160-ІХ).
Особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.
Командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб (ст.5 ЗУ №160).
Згідно з частиною 1статті 6 Закону №160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Відповідно до частини статті 7 Закону №160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Порядок проведення службового розслідування визначено положеннями статті 8 Закону №160-ІХ. 
Так, посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів. 
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.
Згідно з пунктом 1 розділу VІ Порядку №608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Для притягнення позивача до матеріальної відповідальності необхідно встановити склад правопорушення. 
Умови притягнення позивача до матеріальної відповідальності передбачені ст.3 ЗУ №160. Та тільки при наявності й доведеності існування всіх передбачених спеціальним законом умов, можливо притягнути військовослужбовця до матеріальної відповідальності.
Матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців покрити повністю або частково шкоду, що було завдано з їх вини шляхом створення нестачі.
Шкода повинна бути завдана з вини військовослужбовця, що призвело в спірних правовідносинах до нестачі майна.
В апеляційній скарзі апелянт наполягає на тому, що вина позивача доведена матеріалами службового розслідування.
Отже, відповідач для притягнення позивача до матеріальної відповідальності повинен був встановити причинний зв`язок між бездіяльністю позивача- відсутністю доповіді командиру військової частини та контролю за підпорядкованими службами та втратою (нестачею) військового  майна- гасу.
Умовами притягнення позивача до матеріальної відповідальності є:
- наявність шкоди- це нестача державного майна-гасу на суму 15 503 653,75 грн. (п`ятнадцять мільйонів п`ятсот три тисячі шістсот п`ятдесят три гривні 75 копійок),
- протиправна поведінка особи, у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків у формі бездіяльності.
Об`єктивна частина правопорушення на думку відповідача полягає у тому, що позивач повинен був доповісти командиру військової частини про:
-          факт не оформлення донесень по службі ПММ або
-          безпідставного оформлення донесень про списання засобів авіаційного ураження, чого останній не зробив та що у подальшому у сукупності усіх відповідних фактів (за накопиченням) створило передумови до виникнення нестачі.
Об`єктивна сторона правопорушення включає такі ознаки: діяння (дія чи бездіяльність), наслідок, причинний зв`язок.
Бездіяльність - це пасивна поведінка. Її антисуспільне спрямування полягає в тому , що у певних випадках особа повинна діяти, але не робити цього. Обов`язок діяти випливає з посадових обов`язків та норм права, якими керується позивач. Тому посилаючись на те, що позивач повинен був доповісти командиру частини про факт не оформлення донесень по службі ПММ цей обов`язок повинен бути передбачений або посадовими обов`язками або нормою права. Відповідач таких посилань ні в акті службового розслідування, ні у відзиві не зазначає. Матеріалами службового розслідування не підтверджено обов`язок позивача складати доповіді по не оформленню донесень по службі ПММ.
- причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою - відсутній, оскільки будь-які дії або бездіяльність позивача не могла стати передумовою для нестачі військового майна. В акті службового розслідування зазначено, що проведеним аналізом надання донесень встановлено, що щомісячні донесення про наявність та рух військового майна протягом десяти місяців 2022 року не складалися, до служби ПММ та фінансово-економічної служби військової частини не надавалися. Проведені інвентаризації в грудні 2022 року, грудні 2023 року та червні 2024 року не виявили фактів втрат, нестач та надлишків пально-мастильних матеріалів. Тому матеріалами службового розслідування не доведено причинний зв`язок між бездіяльністю позивача та нестачею авіаційного гасу.
- вина особи в завданні шкоди: Форма вини відповідачем у акті службового розслідування визначена, як прямий умисел. Але відповідальність відповідно до норм Закону застосована за вину завдану з необережності.
Також апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що позивач командиру військової частини не доповідав про не вжиття заходів іншими посадовими особами (інженерно - авіаційною службою, авіаційними підрозділами) та що у подальшому у сукупності усіх відповідних фактів (за накопиченням) створило передумови до виникнення нестачі.
Відповідач не надав суду посадові обов`язки позивача та матеріали службового розслідування не містять на них посилання, тому відповідачем не надано суду доказів того, що позивач повинен контролювати здійснення посадових обов`язків іншими підрозділами та позивач повинен був здійснювати контроль за службою ПММ саме шляхом проведення щомісячних звірок. 
Також відповідач зазначає, що використовувати засоби авіаційного ураження без використання паливно – мастильних матеріалів є неможливим. Стосовно цього в акті зазначено, алгоритм дій посадових осіб  починаючи з видачі  засобів ураження зі складу військової частини до авіаційної ескадрильї для бойового застосування , складання донесень про наявність і рух матеріальних засобів на витрачені авіаційні засоби ураження,-та  списання з обліку витрачених авіаційних засобів ураження.
На підставі наведеного, колегія суддів наголошує, що в цьому алгоритмі не зазначені дії позивача по отриманню цих донесень, щоб можливо було дійти висновку, що разом з ними відсутні донесення щодо списання авіаційного гасу.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що склад правопорушення, що став підставою для притягнення позивача до матеріальної відповідальності відсутній, оскільки матеріалами службового розслідування не доведено, що саме позивач допустив бездіяльність – порушив свої посадові обов`язки, що призвело до нестачі військового майна. 
Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Враховуючи те, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи на стадії апеляційного провадження, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Оцінюючи викладене в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до  статті 316 КАС України  є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325; 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 06.03.2025 року.

Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	К.В. Кравченко    Н.В. Вербицька