ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року	Львів	Справа № 598/1418/24 пров. № А/857/32960/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Гудима Л.Я., Ніколіна В.В.,
за участю секретаря судового засідання                    Гладкої С.Я.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в  Тернопільській області на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2024 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Національної поліції в  Тернопільській області  про скасування постанови,
суддя (судді) в суді першої інстанції – Олещук Б.Т., 
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Збараж, 
дата складання повного тексту рішення – 22 листопада 2024 року, 

В С Т А Н О В И В:

10 червня 2024 року ОСОБА_1    звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2074583 від 05 травня 2024 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн, та закрити провадження у справі.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05 травня 2024 року працівниками поліції стосовно нього прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2074583, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Відповідно до вказаної постанови 05 травня 2024 року о 11 годині 29 хвилин, в м. Збаражі по вул. В`ячеслава Чорновола він керував транспортним засобом марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 та не виконав вимоги дорожнього знаку стоп 2.2, чим здійснив проїзд без зупинки та порушив п.8.4.б Правил дорожнього руху. Звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вчинення ним вищевказаного адміністративного правопорушення, тому оскаржувана постанова є такою, що підлягає скасуванню.
Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2024 року позов задоволено повністю. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2074583 від 05 травня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що надані відповідачем докази не містять підтвердження того, що позивач 05 травня 2024 року о 11 годині 29 хвилин, в м. Збаражі по вул. В`ячеслава Чорновола Тернопільського району Тернопільської області, керував транспортним засобом марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 та не виконав вимоги дорожнього знаку стоп 2.2, чим здійснив проїзд без зупинки та порушив п.8.4.б Правил дорожнього руху. Із наданих відповідачем і оглянутих судом відеоматеріалів з місця події слідує, що машина синього кольору не виконала вимоги дорожнього знаку стоп 2.2, чим здійснила проїзд без зупинки та порушила п.8.4.б Правил дорожнього руху, однак, на відео не містяться докази щодо номерного знаку автомобіля та під керуванням якого водія здійснювалось дане правопорушення. Крім того, судом першої інстанції встановлено, що відеоматеріали, які долучені до матеріалів адміністративної справи, та постанова про адміністративне правопорушення містять відмінності в зазначенні часу вчинення правопорушення. Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність вини позивача у вчиненні ним адміністративного правопорушення, відсутність події та складу адміністративного правопорушення, в зв`язку з чим слід скасувати оскаржувану постанову по накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2074583 від 05 травня 2024 року, а справу про адміністративне правопорушення провадженням закрити.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Національної поліції в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. 
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що поліцейським виявлено порушення позивачем вимог 8.4.«б»  ПДР України - порушення вимог знаків пріоритету. Вважає, що поліцейський мав законні підстави для винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, постанова винесена уповноваженою особою, з дотриманням процесуального порядку, тому є законною та обґрунтованою.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Вказує, що судом першої інстанції вірно встановлено відсутність події та складу адміністративного правопорушення. 
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, відповідач подав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2074583 від 05 травня 2024 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. 
Відповідно до мотивувальної частини вказаної постанови  05 травня 2024 року о 11 годині 29 хвилин, в м. Збаражі по вул. В`ячеслава Чорновола, Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 та не виконав вимоги дорожнього знаку стоп 2.2, чим здійснив проїзд без зупинки та порушив п.8.4.б Правил дорожнього руху – порушення вимог знаків пріоритету (а.с.4).
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2  ст. 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та Законами України.
Згідно із  ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення  (далі - КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 7 КУпАП  передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно  ст. 245 КУпАП  завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до  ст. 280 КУпАП  орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП  передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно із  ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
В свою чергу, згідно з п. 1  ст. 247 КУпАП  обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.
Статтею 72 КАС України  передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1  ст. 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2  ст. 77 КАС України  передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.
Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог  КУПАП.
Згідно із ч. 1, 2  ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення  розгляд справ про правопорушення, передбачені зокрема ч. 2  ст. 122 цього Кодексу, покладено на органи внутрішніх справ (Національну поліцію). Від імені органів внутрішніх справ (Національної поліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені працівники підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання.
Відповідно до ч. 4  ст. 258 КУпАП  у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог  статті 283 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1, 2, 3  ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до  Закону України «Про дорожній рух»  визначається  Правилами дорожнього руху, затверджених  Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306  (із змінами та доповненнями) (далі - ПДР  України).
Відповідно до ч. 5  ст. 14 Закону України «Про дорожній рух»  учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього  Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За  пунктом 1.3. ПДР  України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно із  п. 1.9 ПДР  України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Частиною 1  ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення  передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.  122 КУпАП  згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення, зафіксоване не в автоматичному режимі  серії ЕНА № 2074583 від 05 травня 2024 року, за твердженням відповідача відбулося через допущене позивачем керування транспортним засобом «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконавши вимогу дорожнього знака стоп 2.2, та здійснено проїзд без зупинки, чим порушено вимоги п. 8.4.«б»  ПДР України - порушення вимог знаків пріоритету.
Відповідно до вимог п. 8.4.«б»  ПДР України дорожні знаки  (додаток 1) поділяються на групи:  знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги.
Із вищенаведеного слідує, що у розумінні  ПДР  України притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.  122 КУпАП  можливе лише у разі встановлення невиконання водієм транспортного засобу вимог знака пріоритету «Проїзд без зупинки заборонено», що підтверджується належними і допустимими доказами.
Як слідує з матеріалів справи, на підтвердження правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п. 8.4.«б»  ПДР України відповідачем долучено відео з відеореєстратора  автомобіля поліції та відео з нагрудної камери поліцейського.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що надані відповідачем докази не містять підтвердження того, що ОСОБА_1 05 травня 2024 року о 11 годині 29 хвилин, в м. Збаражі по вул. В`ячеслава Чорновола Тернопільського району Тернопільської області, керував транспортним засобом марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 та не виконав вимоги дорожнього знаку стоп 2.2, чим здійснив проїзд без зупинки та порушив п.8.4.б Правил дорожнього руху.
Із  наданих відповідачем і оглянутих судом відеоматеріалів з місця події слідує, що автомобіль синього кольору не виконав вимоги дорожнього знаку стоп 2.2, чим здійснив проїзд без зупинки та порушив п.8.4.б Правил дорожнього руху, однак, на вказаному відео неможливо ідентифікувати номерний знак автомобіля, що унеможливлює встановлення порушення ПДР України саме позивачем.
Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що відеоматеріали, які долучені до матеріалів адміністративної справи, та постанова про адміністративне правопорушення містять розбіжності в зазначенні часу вчинення правопорушення, а саме на відео з нагрудної камери поліцейського вказано час: 10 годин 20 хвилин, а згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕНА № 2074583 від 05 травня 2024 року  час вчинення адміністративного правопорушення -  11 година 29 хвилин.
Таким чином, фактично єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті  122 КУпАП, є постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 2074583 від 05 травня 2024 року.
Колегія суддів зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 2074583 від 05 травня 2024 року не є достатнім доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті  122 КУпАП, оскільки  зазначена постанова є предметом спору між сторонами та не може розглядатися, як доказ, за відсутності інших достатніх та достовірних доказів на підтвердження обставин, вказаних у  постанові.
Пунктом 24  постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»  роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями  283,  284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Проте, в оскаржуваній постанові не наведено жодного доказу винуватості позивача у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті  122 КУпАП.
Згідно з частинами першою та другою  статті 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
Оскільки  позивач проти вчинення адміністративних правопорушень заперечував, з чим не погоджувався відповідач, останній зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.
Будь-яких  інших доказів, що свідчили б про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого передбачених частиною 1 статті  122 КУпАП, відповідачем не надано.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що складення постанови з дотриманням вимог  статті 283 КУпАП  не є достатнім доказом підтвердження вчиненого особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Наведений висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.
Лише фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивача підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі, однак із наявних відеозаписів судом неможливо встановити, що позивачем справді було порушено  ПДР.
Відповідно до п. 3 ч. 3  ст. 286 КАС України  за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відсутність події та складу адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим слід скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2074583 від 05 травня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.  122 КУпАП, та закрити  справу про адміністративне правопорушення.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення  Збаразького районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2024 року  у справі № 598/1418/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Ніколін