П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
25 лютого 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/28009/23	

Перша інстанція суддя Скупінська О.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури про відшкодування матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги до Держави Україна в особі Херсонської обласної прокуратури про стягнення матеріальної шкоди у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу, визначеного у ч. 3 ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру», яка завдана положеннями другого речення абз. 3 п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року, що визнані неконституційними, за період з 01 жовтня 2019 року по 30 квітня 2020 року, у розмірі 214 968,00 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року відмовлено у задоволенні позову.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог не відповідає встановленим обставинам справи, так як апелянту під час роботи в органах прокуратури протиправно не виплачено заробітної плати у належному розмірі через прийняття неконституційного нормативно-правового акту.
В даному випадку, апелянт вважає, що його посадовий оклад у спірному періоді мав обраховуватись згідно вимог ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру», а не на підставі інших нормативно-правових актів.
При цьому, апелянт зазначає, що завдана йому матеріальна шкода неконституційними законами має бути стягнута на його користь у судовому порядку на підставі положень Конституції України.
В свою чергу, відповідачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, так як позивач не має права на отримання спірних сум заробітної плати відповідно до чинного на той час нормативного регулювання оплати праці прокурорів.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_1 (а.с. 21-28), ОСОБА_1 працював в органах прокуратури Херсонської області на прокурорських посадах з 1996 до 17 грудня 2020 року.
Заробітна плата позивачу за період роботи в органах прокуратури виплачувалася з 01 жовтня 2019 року до 30 квітня 2020 року, згідно абзацу третього пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-IX.
Відповідно до рішення № 67 від 02 квітня 2020 року кадрової комісії № 2 (а.с. 77, 91) про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, прокурор відділу організаційного та правового забезпечення прокуратури Херсонської області ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію.
За наслідком встановлення обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про залишення без задоволення позовних вимог, так як у спірний період позивачу не завдано матеріальних збитків, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, з 01 липня 2015 року набрав чинності ЗУ «Про прокуратуру» № 1697-VII.
Згідно ч. 3 ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру» (в первинній редакції), посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.
Згідно ч. 3 ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру» (в редакції, чинній з 01 січня 2017 року), посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури з 1 січня 2017 року становить 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Згідно ч. 3 ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру» (в редакції, чинній з 25 вересня 2019 року), посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
При цьому, згідно ч. 4 ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру» (в первинній редакції), посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора регіональної прокуратури - 1,2; 2) прокурора Генеральної прокуратури України - 1,3.
Між тим, 31 грудня 2014 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», яким доповнено розділ VI Бюджетного кодексу України пунктом 26, що передбачав, зокрема, що положення статті 81, частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України від 14 жовтня 2014 року «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин позивач бажає стягнути з Держави Україна завдану йому матеріальну шкоду у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу, визначеного у ч. 3 ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру», за період роботи в Херсонській обласній прокуратурі з 01 жовтня 2019 року по 30 квітня 2020 року.
Відповідна шкода, на переконання позивача, завдана положеннями другого речення абз. 3 п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року, що визнані неконституційними Рішенням Конституційного Суду України від 13 вересня 2023 року №8-р(ІІ)/2023.
В свою чергу, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, у межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
В даному випадку, суб`єктом владних повноважень не заперечується, що у спірному періоді посадовий оклад позивача розраховувався у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а не ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру».
Між тим, Верховний Суд неодноразово формував правовий висновок про те, що дії органів прокуратури стосовно нарахування й виплати прокурорам заробітної плати на основі окладів прокурорів, встановлених Кабінетом Міністрів України, а не ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру», у період з 01 липня 2015 року до 25 березня 2020 року, не можуть бути визнані протиправними, адже вони відповідали вимогам нормативно-правових актів, які були чинними на той час.
Відповідний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 14 березня 2024 року (справа № 600/778/21-а), від 19 червня 2023 року (справа № 420/7448/21), від 20 квітня 2023 року (справа № 120/1959/21-а), від 28 листопада 2022 року (справа № 380/8155/21), від 20 жовтня 2022 року (справа № 320/13773/20), від 19 жовтня 2022 року (справа № 420/11227/20), від 18 серпня 2022 року (справа № 200/2499/21-а).
З іншого боку, колегією суддів також враховано, що рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Між тим, як визначено ч. 2 ст. 152 Конституції України та ч. 1 ст. 91 ЗУ «Про Конституційний Суд України», закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 на спірні правовідносини, що мали місце у період по 25 березня 2020 року, не впливає, оскільки останні виникли до прийняття указаного рішення Конституційним Судом України та воно не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.
Відповідний висновок також викладено в постанові Верховного Суду від 14 березня 2024 року (справа № 600/778/21-а).
При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», що набрав чинності 25 вересня 2019 року, передбачено здійснення переатестації працюючих прокурорів.
Згідно з п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.
Тобто, зазначеною нормою запроваджено різні підходи до оплати праці прокурорів залежно від факту проходження ними атестації.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що прирівнювання посадового окладу позивача до посадових окладів прокурорів, які пройшли атестацію, суперечитиме вимогам ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».
Відповідний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 14 березня 2024 року (справа № 600/778/21-а), 20 квітня 2023 року (справа № 120/1959/21-а), від 27 лютого 2023 року (справа № 560/17162/21), від 23 лютого 2023 року (справа № 480/3965/21), від 14 липня 2022 року (справа № 240/1984/21).
З іншого боку, аналогічним чином дія другого речення абзацу 3 пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 13 вересня 2023 року №8-р(ІІ)/2023, втратила чинність 13 вересня 2023 року.
Водночас, спірні правовідносини між сторонами, відповідно до вимог позивача, виникли щодо нарахування і виплати недоотриманої заробітної плати та інших похідних платежів за період з 01 жовтня 2019 року до 30 квітня 2020 року.
Тобто, у спірному періоді суб`єкт владних повноважень при нарахуванні заробітної плати позивачу, керувався чинним на той момент законодавством, що, у свою чергу, виключає протиправність його дій/бездіяльності.
Відповідний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28 листопада 2024 року (справа № 480/9739/21).
Між тим, як зазначено вище, позивач просить суд стягнути з до Держави Україна, в особі Херсонської обласної прокуратури, матеріальну шкоду у вигляді неотриманої частини заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу визначеного ч. 3 ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру», завданої положеннями законодавства, що визнані неконституційними.
Проте, колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права у вигляді стягнення коштів на відшкодування шкоди, завданої актом, що визнаний неконституційним, не змінює суті спірних правовідносин, які виникли між сторонами у цій справі щодо оплати праці і підстави їх виникнення, а отже не робить цей спір спором про відшкодування шкоди.
Відповідний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28 листопада 2024 року (справа № 280/4401/21), від 18 травня 2023 року (справа № 420/24821/21).

В свою чергу, судом першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допущено, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

         Суддя-доповідач 		О.В. Яковлєв	
         Судді	  	О.В. Єщенко    А.В. Крусян