ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10402/24 Справа № 204/3799/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Токар Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2024 року        Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого – Ткаченко І.Ю., 
суддів: Пищиди М.М.,Свистунової О.В.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про встановлення факту спільного проживання та перебуванні на утриманні
за апеляційною скаргою адвоката Грицькевич Ганни Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 ,
на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2024 року про закриття провадження в частині вимог про встановлення факту перебування на утриманні,

В С Т А Н О В И В : 

       У квітні 2024 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту спільного проживання та перебуванні на утриманні. Заінтересованою особою визначила Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - ГУ ПФУ в Донецькій області).

       Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2024 року провадження у цивільній справі за заявою закрито в частині вимог про встановлення факту перебування на утриманні. Роз`яснено ОСОБА_1 право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

       В апеляційній скарзі адвокат Грицькевич Г.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2024 року скасувати та направити справ для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про те, що вимога про встановлення факту перебування на утриманні підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства є хибним. 
       
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. (п.4 ч.4 ст.19 ЦПК України).

       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

       Закриваючи провадження у справі в частині вимог про встановлення факту перебування на утриманні, суд першої інстанції виходив з того, що спір в цій частині має вирішуватися в порядку позовного провадження за правилами адміністративного судочинства.

       Колегія суддів погоджується з такими висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.
       Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
       Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
       Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.
       Згідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
       Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
       Згідно із пунктом 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) викладено правовий висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.
       Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
       З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 у своїй заяви просила суд: встановити факт її перебування на утриманні чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановити факт її спільного проживання з чоловіком ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , по день смерті останнього.
       В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 18 лютого 1988 року — по день смерті чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_1 . З часу реєстрації шлюбу і до моменту смерті чоловіка, вони проживали однією сім`єю, виховували спільну дитину, вели спільне господарство. Фактично вона знаходилась на утриманні свого чоловіка, одержувала від нього допомогу та основним доходом їхньої сім`ї була пенсія чоловіка. Після смерті чоловіка, вона маючи намір перейти на інший вид пенсії у зв`язку із втратою годувальника, звернулася до Пенсійного фонду України в Донецькій області, однак їй було відмовлено у призначенні такого виду пенсії. 
       Такий вид пенсії передбачений статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
       Статтею 7 цього закону передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
       Порядок призначення та перерахунку пенсії визначено також Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій.
       У своїй заяві, заявник зазначала про те, що ГУ ПФУ в Донецькій області відмовив їй у переході з пенсії по віку на пенсію по втраті годувальника. З рішення від 30 червня 2023 року № 914120163183 про пенсійне забезпечення ОСОБА_1 вбачається, що причиною відмови є відсутність доказів перебування на утриманні померлого годувальника. 
       При цьому, відмова відповідного органу в призначенні пенсії може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому КАС України, оскільки Пенсійний фонд України (його територіальні органи) є суб`єктом владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями у сфері пенсійного забезпечення.
        У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2023 року у справі № 214/1309/21 (провадження № 61-3264сво22) вказано, що: до адміністративної юрисдикції відносяться справи, які виникають зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин. Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити зі змісту права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
       Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 (провадження № 61-10777сво20) зробила схожий за змістом висновок та зазначила, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, щодо якого виник публічно-правовий спір, не може бути предметом розгляду у порядку цивільного судочинства.
       При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
       Таким чином обставини, викладені ОСОБА_1 у поданій суду загальної юрисдикції заяві, в порядку окремого провадження, свідчать про наявність спору про право на отримання пенсії та пільг, і такий спір має вирішуватися в порядку позовного провадження за правилами адміністративного судочинства.
       З огляду на викладене, наведені доводи апеляційної скарги про те, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, є безпідставними.

       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

       Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

       Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В: 

       Апеляційну скаргу адвоката Грицькевич Ганни Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 = залишити без задоволення.

       Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2024 року про закриття провадження в частині вимог про встановлення факту перебування на утриманні - залишити без змін.

       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
                                       
       Судді: