ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 602/1128/24	Головуючий у 1-й інстанції Наумчук В.А. 	
Провадження № 33/817/123/25 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2025 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Созанської Т.І. на постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 29 січня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Згідно постанови, 18 листопада 2024 року о 22 год. 24 хв. в м. Ланівці, вул. Шкільна, 7 Кременецького району Тернопільської області водій ОСОБА_1 керував т/з OPEL ASTRA, н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Созанська Т.І. просить постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 29 січня 2025 року скасувати та закрити провадження у справі. Свої вимоги мотивує тим, що:
у працівників поліції була відсутня підстава для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , так як постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3168625 від 30 вересня 2024 року скасована рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 19 грудня 2024 року;
відеозаписи наявні у матеріалах справи є неналежними та недопустимими доказами, так як оскаржувана постанова не містить відомостей про технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис;
суд першої інстанції перебрав на себе функцію обвинувачення;
відеозаписи із нагрудник камер працівників поліції є недопустимими доказами, так як зазначений в них час не відповідає викладеному у протоколі про адміністративне правопорушення та інших доказах;
працівники поліції не озвучили ОСОБА_1 виявлених ознак алкогольного сп`яніння;
у ОСОБА_1 були відсутні будь-які ознаки алкогольного сп`яніння;
згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого №184 від 19 листопада 2024 року; результатів лабораторного дослідження крові на наявність алкоголю №785 від 19 листопада 2024 року; результатів токсикологічного дослідження №1275 від 19 листопада 2024 року, у ОСОБА_1 не виявлено як ознак сп`яніння, так і спирту у взірці крові, а також наркотичних речовин та солей.

Заслухавши доводи захисника ОСОБА_2 , яка просила проводити розгляд у відсутності ОСОБА_1 і задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків. 

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.
Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення від 18 листопада 2024 року серії ЕПР1 №176875 (а.с.1); копії електронного рапорта чергового відділення поліції №1 (м. Ланівці) (а.с. 3); акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.5); направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 6); відеозаписах з нагрудної камери поліцейського та відеореєстратора із службового автомобіля поліцейського (а.с.17) та інших матеріалах справи.
Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою. 
Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведений належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається. 
Щодо доводів апелянта про те, що оскільки постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3168625 від 30 вересня 2024 року скасована рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 19 грудня 2024 року, то відсутні докази того, що у працівників поліції були законні підстави для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції оцінює критично, з огляду на наступне.
Так, відповідно до ст.35 Закону України “Про Національну поліцію” однією з підстав для зупинки транспортного засобу є порушення водієм правил дорожнього руху.
З матеріалів справи вбачається, що підставою для зупинки і перевірки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 було те, що ОСОБА_1 18 листопада 2024 року о 22 год. 40 хв. в м.Ланівці по вул.Шкільна,7, Кременецького району Тернопільської області в порушення п.2.9в ПДР керував транспортним засобом Opel Astra, н.з. НОМЕР_1 , в якого був забруднений задній номерний знак в темну пору доби. Наявність таких підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.35 Закону про поліцію для зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , підтверджується доданими до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції (файл 08000_00000020241118232916_0011A.MP4 з 23:29:25 год) де зафіксовано розмову ОСОБА_1 із працівником поліції, який оголосив ОСОБА_1 підставу зупинки його транспортного засобу, зокрема те, що на автомобілі забруднений задній номерний знак в темну пору доби, з чим ОСОБА_1 був згідний, та повідомив працівників поліції, що причиною цього є те, що машина проїхала 400 кілометрів. Наявність такої підстави зупинки транспортного засобу також підтверджується даними відеофіксації із відеореєстратора службового автомобіля.
Виходячи із вищенаведеного, доводи захисника про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів законності зупинки поліцейським транспортного засобу суд апеляційної інстанції оцінює критично, а скасування Лановецьким районним судом Тернопільської області від 19 грудня 2024 року постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №3168625 від 30 вересня 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення ПДР, жодним чином не спростовує факту керування останнім транспортним засобом та відмовою останнього від проходження огляду на стан сп`яніння, який беззаперечно підтверджується наявними у справі про адміністративне правопорушення доказами. 
Крім того, як видно зі змісту вказаного рішення Лановецького районного суду підставою для скасування постанови від 30 вересня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення п.2.9в ПДР стало неналежне фіксування працівниками поліції виявленого порушення, а саме відсутність доказів умислу ОСОБА_1 на вчинення дій, передбачених диспозицією ч.1 ст.121-3 КУпАП, і не проведення замірів відстані, з якої неможливо було чітко визначити символи номерного знаку. Таким чином, недоліки оформлення працівником поліції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, після зупинки автомобіля, в даному випадку не свідчать про відсутність у працівників поліції визначених п.1 ч.1 ст.35 Закону про поліцію підстав для зупинки автомобіля в момент виявлення порушення п.2.9в ПДР під час руху цього автомобіля.
Не є підставою для скасування оскарженої постанови і твердження апелянта про недопустимість як доказів відеозаписів із нагрудних камер працівників поліції через те, що зазначений в них час не відповідає викладеному у протоколі про адміністративне правопорушення та інших доказах, оскільки такі розбіжності свідчать лише про збій фіксації часу різними технічними приладами, але не спростовують правильності висновків суду про наявність в діях особи складу правопорушення.
Не заслуговують на увагу посилання апелянта на судову практику КАС ВС у справах №524/9716/16 та №908/1120/17 щодо правових наслідків відсутності в постанові про накладення адміністративного стягнення відомостей про технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, оскільки висновки у вказаних справах стосуються постанов по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, які були віднесені до підвідомчості органів Національної поліції.
Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_1 були відсутні будь-які ознаки алкогольного сп`яніння і працівниками поліції їх не було повідомлено, оскільки відповідно до п. 2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких саме у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
З наявних у матеріалах справи доказів, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 №176875 вбачається, що у ОСОБА_1 було виявлено такі ознаки алкогольного сп`яніння як запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода.         Наявність однієї із виявлених ознак алкогольного сп`яніння як нестійка хода підтверджується даними доданого до вказаного протоколу відеозапису із нагрудної камер працівників поліції, яким зафіксовано, що вийшовши з автомобіля ОСОБА_1 втрачав рівновагу і похитнувся, на що і було звернуто увагу працівниками поліції та у зв`язку з цим озвучено ОСОБА_1 вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, на що він реагував агресивно та категорично відмовився від будь-якого огляду.
Також, як вбачається із матеріалів справи, виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення координації) зафіксовані даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а також у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівниками поліції .
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 сам пройшов огляд, який засвідчив, що останній не перебуває в стані сп`яніння, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не можуть бути взяті до уваги у зв`язку з наступним.
Так, згідно п. 9 Розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 р., з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Тобто, ОСОБА_1 повинен був пройти медичний огляд у присутності поліцейського протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. 
У відповідності з п.22 Розділу ІІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 р., висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вказані докази, зокрема: виписки із медичної карти амбулаторного хворого №184 від 19 листопада 2024 року; результат лабораторного дослідження крові на наявність алкоголю №785 від 19 листопада 2024 року; результат токсикологічного дослідження №1275 від 19 листопада 2024 року не виключають винуватість ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, тобто відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння.
З матеріалів справи і змісту оскарженого рішення видно, що в даному випадку суд першої інстанції розглянув справу та виніс обґрунтоване і вмотивоване рішення виключно на підставі тих доказів, які були направлені до суду управлінням поліції, а тому наведені в апеляційній скарзі доводи, що суд першої інстанції перебрав на себе функцію обвинувачення є безпідставними.
Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:        

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Созанської Т.І. - залишити без задоволення, а постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 29 січня 2025 року, відносно ОСОБА_1 — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя