Справа № 344/4876/18 
Провадження № 22-ц/4808/55/25 
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
Головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О., 
суддів:                                 Василишин Л.В., Томин О.О.,
секретаря                                 Петріва Д.Б.,
з участю         особи, яка подала апеляційну скаргу, позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Маруди С.Р., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Кожиної Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Ія Володимирівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, що продана на аукціоні, в частині покупця, переведення прав покупця, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Антоняком Т.М. 03 жовтня 2024 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 16 жовтня 2024 року, 
       в с т а н о в и в :        
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2018 року  ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В. про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, що продана на аукціоні, в частині покупця.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 березня 2018 року на її телефонний номер зателефонував представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та повідомив, що 07 березня 2018 року ОСОБА_2 купив, а Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» продало трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 70,6 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м. 
У цій телефонній розмові ОСОБА_3 повідомив, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири зазначена квартира продана на аукціоні 20 лютого 2018 року. Відповідно до п. 2.1. даного Договору продаж нерухомого майна вчинено за 131 250,00 грн, які були сплачені Покупцем Продавцю у повному обсязі до моменту укладання цього договору. Дана сума становить еквівалент: 4508,00 швейцарських франків, 4859,00 доларів США. 
Також ОСОБА_3 повідомив, що між відповідачами ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 складено акт приймання-передачі вищевказаного нерухомого майна від 07 березня 2018 року. Право власності відповідача ОСОБА_2 на нерухоме майно зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07 березня 2018 року, номер запису про право власності: 25172180, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1077449626101. 
Цей договір укладено відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронних торгів № UА-ЕА-2017-12-28-000494-с від 20.02.2018 року (голандський аукціон, який передбачеє зниження ціни об`єкту). Відповідно до відомостей, викладених у договорі купівлі-продажу, нерухоме майно, що придбане на аукціоні, а саме: квартира АДРЕСА_1 , належить продавцю на праві приватної власності на підставі заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2014 року по справі № 344/103/14-ц, яке набрало законної сили 15 квітня 2014 року, що не відповідає дійсності. 
Однією з підстав визнання нечинним даного договору є невірно вказаний нотаріусмом Антіповою І.В. правовстановлюючий документ, зазначений у цьому договорі, а саме «заочне рішення». Право власності продавця (АТ «Дельта Банк») на нерухоме майно зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.11.2016 року, номер запису про право власності: 17308428, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1077449626101. 
Рішенням Івано-Франківського міського суду по цивільній справі № 344/103/14-ц від 04 квітня 2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 70,6 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору іпотеки № б/н від 24.11.2006 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 . Дане рішення Івано-Франківського міського суду хоч і набрало законної сили 15.04.2014 року, але не виконано в законний спосіб, оскільки, як встановлено в ухвалі Івано-Франківського міського суду від 23.01.2017 року, 05 червня 2014 року по цивільній справі № 344/103/14-ц видано виконавчі листи, які отримано працівником ТОВ «Колекторська Компанія «Вердикт», однак у зв`язку з розірванням договору про надання правової допомоги між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Колекторська Компанія «Вердикт» і відкликанням доручень, виконавчі документи не було передано банку та не пред`явлено до виконання. У зв`язку з цими обставинами у задоволенні заяви акціонерного товариства «Дельта Банк», заінтересована особа ОСОБА_1 про поновлення строків для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого документа - відмовлено у повному обсязі. 
Дана ухвала Івано-Франківського міського суду від 23.01.2017 року залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21.03.2017 року, якою апеляційну скаргу ПАТ Дельта Банк» відхилено. 
Зазначено, що квартира АДРЕСА_1 , була придбана позивачкою на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.11.2006 року, посвідченого Данилів Т.Д., приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1083-Д. У квартирі зареєстрована вона та члени її сім`ї. Квартира є єдиним житлом, в якому вона проживає з сім`єю та оплачує всі комунальні послуги. 
Відповідачі своїми діями порушили норми ст. 38 Закону України «Про іпотеку», оскільки не повідомили її у тридцятиденний строк про намір відчудження квартири. Таке застереження вказане і в договорі іпотеки від 24.11.2006 року, укладеному між АКІБ «УкрСиббанк» та нею, посвідченому 24.11.2006 року приватним нотраріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.Д., зареєстрованому в реєстрі за № 1088-Д, а саме: п. 5.1 договору зазначено: «у разі настання обставин, зазначених в пункті 4.1 цього договору, Іпотекодержатель надсилає рекомендовим листом з повідомленням Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя». У пункті 5.4 зазначено: «У разі застосування права Іпотекодержателя від свого імені продати предмет Іпотеки, як засобу задоволення вимог Іпотекодержателя (абз. 3 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») Іпотекодержатель реалізує норми ст. 38 Закону України «Про іпотеку» і повідомлення, про яке йдеться в п. 5.1., вважається повідомленням Іпотекодавцю про намір укласти договір купівлі-продажу предмету іпотеки». 
Договір іпотеки дійсний, оскільки не розірваний, не визнаний судом недійсним. Жодного повідомлення про намір укласти договір купівлі-продажу квартири, про здійснення підготовки до продажу, ані про оцінку майна та його продаж на електронних торгах від відповідачів на її адресу інформації не надходило. Такі дії відповідачів позбавили її право заявити про право на першочерговий викуп, провести свою оцінку майна, оспорити суму вартості, взяти участь у торгах. 
Вважає, що відповідачами свідомо знехтувано її право на першочерговий викуп майна, чим порушено її право як іпотекодавця, оскільки жоден з представників Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, АКІБ «УкрСиббанк», ПАТ «Дельта Банк», колекторської компанії «Вердикт», а також представники державної виконавчої служби, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» не попередили її належним чином за 30 днів про намір щодо відчудження даної квартири, чим позбавили її, як іпотекодавця, права на переважне право перед іншими особами на купівлю квартири за ціною, оголошеною для продажу та на інших рівних умовах.
Просила:
- визнати недійсним в частині покупця договір купівлі-продажу квартири, що продана на аукціоні, АДРЕСА_1 , загальною площею 70,6 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., посвідченого Антиповою І.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 07.03.2018 року, зареєстровано в реєстрі за № Д267, укладеного між Публічним акціонерним товариством АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 ;
- перевести на ОСОБА_1 обов`язки покупця по договору купівлі-продажу квартири, що продана на аукціоні, АДРЕСА_1 , загальною площею 70,6 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., посвідченого Антиповою І.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 07.03.2018 року, зареєстровано в реєстрі за № Д267;
- повернути ОСОБА_2 гроші, які внесені позивачкою на депозитний рахунок суду до вирішення справи по суті, в сумі 131 250,00 грн (а.с.2-10, том 1). 
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду        
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Скасовано заходи забезпечення позову.
Повернуто ОСОБА_1  грошові кошти, внесені на депозитний рахунок суду  в сумі 131 250,00 грн (а.с.78-89, том 3).
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційних скарг
Не погодившись з таким судовим рішенням,  ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу з мотивів його незаконності та необґрунтованості, порушення норм матеріального і процесуального права.
Зазначено, що вона протягом 2006-2011 років своєчасно та в повному об`ємі сплачувала нараховані платежі по сплаті тіла кредиту та відсотки за користування кредитом на рахунок АКІБ «Укрсиббанк», про що свідчать наявні в матеріалах справи квитанції.
08.12.2011 року первісний кредитор АКІБ «Укрсиббанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором, про що належним чином її не було повідомлено, не складено з нею додаткову угоду про заміну кредитора, не надано нових реквізитів для виконання зобов`язання, чим порушено норми законодавства України, а саме статті 513, 516, 517, 521 ЦК України.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04.04.2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання права власності на квартиру за ПАТ «Дельта Банк». 
Таке рішення на думку апелянта ухвалене з порушенням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», оскільки суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем. Натомість, ПАТ «Дельта Банк» повинно було звернутись до суду із позовом лише про стягнення заборгованості за кредитним договором з неї та у виконавчому провадженні передати квартиру на аукціон для задоволення своїх потреб.
Зазначене рішення суду не виконано в законний спосіб, оскільки як встановлено ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 січня 2017 року, 05 червня 2014 року по цивільній справі №344/103/14-ц видано виконавчі листи, які отримано працівником ТОВ «Колекторська Компанія «Вердикт», однак у зв`язуку з розірванням договору про надання правової допомоги між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Колекторська Компанія «Вердикт» і відкликанням доручень, виконавчі документи не було передано Банку та не пред`явлено до виконання.
У зв`язку з цими обставинами 23 грудня 2016 року ПАТ «Дельта Банк», заінтересована особи ОСОБА_1 , звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із позовом про поновлення строків для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого документа.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2017 року, в задоволенні заяви АТ «Дельта Банк» відмовлено у повному обсязі. 
15 березня 2018 року вона від представника відповідача ОСОБА_2 довідалася, що 07 березня 2018 року відповідач купив, а ПАТ «Дельта Банк» продало трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Продаж нерухомого майна вчиняється за 131 250,00 грн, які сплачені покупцем ОСОБА_2 у повному обсязі.
Наголошує, що жодної інформації про намір продати квартиру на аукціоні, про призначення та проведення відкритих торгів вона не отримувала, а також така інформація була відсутня на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
На думку апелянта, відповідачі своїми діями порушили норми Закону України «Про іпотеку», оскільки не повідомили її у тридцяти денний строк про намір відчуження спірної квартири. Також відповідно до пункту 5.1 договору іпотеки, у разі настання обставин, зазначених у пункті 4.1 цього договору, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом з повідомленням іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. А відповідно до пункту 5.4 договору іпотеки, застосування права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки, як засобу вимог іпотеко держателя, іпотекодержатель реалізує норми згідно статті 38 Закону України «Про іпотеку». 
Звертає увагу суду на те, що Договір іпотеки є дійсний з 24 листопада 2006 року по 23 листопада 2027 року. Цей договір не розірваний, не визнаний судом недійсним.
Зазначає, що ТОВ «Вердикт Капітал» у неправомірний спосіб позбавило її права власності на спірну квартиру. Не зважаючи на те, що нею сплачено значну кількість коштів в рахунок погашення кредитних зобов`язань згідно договору про надання споживчого кредиту від 24.11.2006 року, Товариство вимагає сплати кредитних коштів у повному обсязі. Крім того, дана квартирі є єдиним її житлом та членів її сім`ї, використовується як місце постійного проживання, іншого майна не має. Площа спірної квартири не перевищує 140 кв.м, що передбачено Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Зазначає, що відповідачами свідомо знехтувано її переважне право на першочергову купівлю спірної квартири, чим позбавили її як іпотекодавця права на переважне право перед іншими особами на купівлю спірного майна, тому вважає, що договір купівлі-продажу квартири на аукціоні від 07 березня 2018 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_2 .
Також при ухваленні рішення судом порушено норми матеріального права, оскільки суд бере за основу інформацію з відзиву ОСОБА_2 на позовну заяву про те, що позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, що придбана на аукціоні від 07.03.2018 року, що не відповідає дійсносним обставинам справи, оскільки в цілому цей договір нею не оспорюється, а оспорюється лише в частині покупця.
За наведених підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги (а.с.93-103, том 3).
Позиція інших учасників справи
ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Кожина Т.В., подано відзив на апеляційну скаргу. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін (а.с.130-138, том 3).
Представником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін (а.с.172-181, том 3).
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
У судове засідання не з`явилися представники третіх осіб Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В., про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом направлення рекомендованої кореспонденції. 
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому апеляційний суд розглянув справу за їх відсутності.
Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі  питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги  і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для  вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини  сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає  застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в  позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Вислухавши пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу, позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Маруди С.Р., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Кожиної Т.В., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги, виходячи з таких підстав.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що 24.11.2006 року між АКІБ «УКРСИББАНК» (на підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УКРСИББАНК» змінило назву на ПАТ «УКРСИББАНК», яке є правонаступником усіх прав та зобов`язань АКІБ «УКРСИББАНК») та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 11084253000 .
За договором іпотеки від 24.11.2006 року, з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № 11084253000 від 24.11.2006 року, ОСОБА_1 передала в іпотеку АКІБ «УКРСИББАНК» нерухоме майно, а саме: квартиру: загальною площею: 70,6 кв.м., житловою площею: 42,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 24.11.2006 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.Д., за реєстровим № 1083-Д (а.с.20-21, том 1).
08 грудня 2011 року право вимоги, що виникло з кредитного договору у Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», останнім передано Публічному акціонерному товариству «Дельта банк», (що підтверджується Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року), інтереси якого представляє на підставі довіреності Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторська Компанія «Вердикт».
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.04.2014 року у справі № 344/103/14-ц позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. В рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості у розмірі 52571,84 швейчарських франків, що згідно курсу НБУ складає 475540,85 грн. за Договором про надання споживчого кредиту № 11084253001 від 24.11.2006 року, укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 , ухвалено звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру: загальною площею: 70,6 кв.м., житловою площею: 42,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта банк» (ЄДРПОУ:34047020, місцезнаходження: 01001, Київська обл., м. Київ, вул. Щорса, буд. 36, корп. Б) на підставі Договору іпотеки № б/н від 24.11.2006 року, укладеного між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 (а.с.22-24, том 1).
Це рішення суду набрало законної сили і ОСОБА_1 не оскаржувалось.
Рішенням Комітету Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань консолідації та продажу активів від 22.12.2017 року № 818 визначено активи ПАТ «Дельта Банк», що підлягають продажу на відкритих торгах (аукціоні) шляхом проведення відкритих торгів (аукціонів) із використанням електронної системи для проведення електронного аукціону, який складається з автоматичного покрокового зниження початкової (стартової) ціни лоту, етапів подання закритих цінових пропозицій та цінової пропозиції, в т.ч. квартиру, загальною площею 70,6 кв.м., житловою 42,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , початкова ціна реалізації 525 000,00 грн (а.с. 79-85, том 1).
28.12.2017 року на офіційній інтернет-сторінці Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua) опубліковано оголошення і паспорт відкритих торгів (аукціону) з продажу АТ «Дельта Банк», який відбудеться 20.02.2018 року, зокрема щодо квартири загальною площею: 70,6 кв.м., житловою площею: 42,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 86, том 1; а.с.220, том 2).
07.03.2018 року проведено публічні електронні торги (аукціон) з продажу лоту F11GL793737, результати якого оформлені Протоколом електронних торгів № UА-ЕА-2017-12-28-000494-c. Відповідно до протоколу, переможцем визначено учасника ОСОБА_2 , який запропонував цінову пропозицію у розмірі 131 250,00 грн (а.с.82-91, том 1).
07.03.2018 року між продавцем ПАТ «Дельта Банк» та покупцем (переможцем торгів) ОСОБА_2 укладено Договір купівлі-продажу квартири, що продана на аукціоні, посвідченим та зареєстрованим в Реєстрі за № 267 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. (а.с.15, 92-93, том 1) та складено Акт приймання-передачі нерухомого майна від 07.03.2018 року (а.с.16, 94, том 1).
Застосовані норми права 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 202 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 у справі № 905/1227/17 зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає.
Отже, визнання недійсним у судовому порядку правочину можливо з підстав недодержання сторонами в момент його вчинення вимог, які встановлені 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України, а саме: правочин має відповідати вимогам ЦК України.
Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18)).
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України).
Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (постанова Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18)).
Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Виходячи з цього необхідно розуміти, що будь-який договір купівлі-продажу предметом якого є нерухоме майно підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.
Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у тому числі на підставі рішення суду.
Звернення стягнення на предмет іпотеки врегульовано Законом України «Про іпотеку» (в редакції Закону, чинній на час розгляду справи № 344/103/14-ц) у способи як передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, що передбачено положенням статті 37 вказаного Закону, так і права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки (статтею 38 зазначеного Закону), а також реалізації предмета іпотеки за рішенням суду (стаття 39 Закону).
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За змістом ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. 
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
В силу положень частини 1 ст. 346 ЦК України підставами припинення права власності, зокрема, є відчуження власником свого майна (пункт 1), звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника (пункт 8).
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Із матеріалів справи встановлено, що Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» набуто право власності на квартиру на підставі рішення суду від 04 квітня 2014 року, яке набрало законної сили.
Отже, право власності на квартиру за позивачкою припинено в порядку звернення стягнення на майно за її зобов`язаннями і набуто банком на підставах, що не заборонені законом.
Предметом позовних вимог є оспорювання договору купівлі-продажу квартири, що продана на аукціоні від 07 березня 2018 року, коли продавцем виступив ПАТ «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а покупцем (переможцем торгів)  явився  ОСОБА_2 . 
Таким чином, позивачка не була власником квартири на день її продажу ОСОБА_2 , тому не могла бути стороною договору купівлі-продажу. 
Спростовуючи доводи апелянта про те, що Договір про надання споживчого кредиту № 11084253000 від 24.11.2006 року є дійсним на сьогоднішній день, тому за нею зберігаються всі права іпотекдовця, суд виходити з того, що право позивача на іпотечне майно припинилося на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.04.2014 року у справі № 344/103/14-ц, яке набрало законної сили, не оскаржено позивачкою і яким в рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості у розмірі 52571,84 швейцарських франків за Договором про надання споживчого кредиту № 11084253001 від 24.11.2006 року, укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 , звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру: загальною площею: 70,6 кв.м., житловою площею: 42,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта банк» на підставі Договору іпотеки № б/н від 24.11.2006 року, укладеного між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 .
Відтак, ПАТ «Дельта Банк» правомірно набуло право власності на спірне нерухоме майно, яке в подальшому, 03.11.2016 року, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме на підставі ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 № 664 Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.10.2015 № 181 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк», призначено Уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк». 
Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснив заходи щодо реалізації майна та активів неплатоспроможного банку. 
20.02.2018 року проведено публічні електронні торги (аукціон) з продажу лоту F11GL7937 (інформація про лот заведена через Єдиний кабінет), результати якого оформлені Протоколом електронних торгів № UА-ЕА-2017-12-28-000494-c, що сформований електронним майданчиком ПП «Навчально-консультаційний центр». Відповідно до протоколу, переможцем визначено учасника ОСОБА_4 , який запропонував цінову пропозицію у розмірі 131 250,00 грн (а.с.80-91, том 1). 
07.03.2018 року між продавцем ПАТ «Дельта Банк» та покупцем (переможцем торгів) ОСОБА_2 укладено Договір купівлі-продажу квартири, що продана на аукціоні, серія ННВ №274329, посвідченим та зареєстрованим в Реєстрі за № 267 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. (а.с.92-94, том 1).
Відтак, власником спірного нерухомого майна - квартири, загальною 70,6 кв.м., яка знаходиться за адресою:  АДРЕСА_2 , ставє ОСОБА_2  на підставі договору купівлі-продажу, тобто набув права власності на майно на підставі правочину. 
Не заслуговують на увагу посилання апелянта на порушення відповідачами статті 38 Закону України «Про іпотеку», оскільки її не було повідомлено у тридцяти денний строк про намір відчуження спірної квартири, оскільки право власності на квартиру уже було зареєстровано за банком, тому положення зазначеної статті у цих правовідносинах застосуванню не підлягають.
У зв`язку із набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки (на підставі рішення суду) іпотека припинилась відповідно до абзацу 4 ст. 17 Закону України «Про іпотеку».
Даних про оскарження процедури набуття АТ «Дельта Банком» права власності на спірну квартиру в іншому судовому процесі суду не надано сторонами. 
Підсумовуючи викладене, слід дійти висновку, що спірна квартира до початку її відчуження ОСОБА_2 перейшла у власність АТ «Дельта Банк» на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі № 344/103/14-ц, яке набрало законної сили.
Зважаючи, що продаж спірної квартири відбувався після набуття права власності АТ «Дельта Банком», а відтак Банк мав право розпоряджатися нею, з огляду на що не був зобов`язаний повідомляти ОСОБА_1 про намір укласти договір купівлі-продажу, про здійснення підготовки до продажу, про результати оцінки майна, та його продаж на електронних торгах. За таких обставин правило щодо першочергового викупу майна, передбачене ст. 38 Закону України «Про іпотеку» не застосовувалось при реалізації спірної квартири ОСОБА_2 .
Не заслуговують на увагу і посилання апелянта на невірно вказаний нотаріусом ОСОБА_5 правовстановлюючий документ, зазначений у договорі купівлі-продажу квартири що продана на аукціоні, а саме «заочне рішення» про те, що АТ «Дельта Банку» належить право власності на спірну квартиру на підставі саме «заочного рішення», оскільки усі інші реквізити судового рішення від 04.04.2014 року по справі № 344/103/14-ц зазначені нотаріусом вірно. Крім того, нотаріус несе відповідальність за перевірку факту належності власнику будь-якого майна, а описка у договорі не може бути підставою для визнання такого договору недійсним.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже з врахуванням викладеного, слід дійти висновку, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в : 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
       
Головуючий                                                                          І.О. Максюта
Судді:                                                                          Л.В. Василишин
                                                                        О.Т. Томин

Повний текст постанови складено 24 лютого 2025 року.