ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року	Львів	Справа № 343/2285/24 пров. № А/857/32285/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді –                                                   Ніколіна В.В.,
суддів –                                                                      Матковської З.М., Кузьмича С.М.,
за участі секретаря судового засідання –                    Прачук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2024 року (суддя – Монташевич С.М., м. Долина) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

                                                      ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у жовтні 2024 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, в якому просив скасувати постанову поліцейського відділення поліції № 1 (м. Долина) Калуського РВП ГУ НП в Івано-Франківській області старшого сержанта поліції Костецького Р.І. серії ЕНА № 3206932 від 06.10.2024 щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень за ч. 5 ст. 121 КУпАП, а провадження у справі закрити. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06.10.2024 він кермував автомобілем марки "Сенс", д.н.з. НОМЕР_1 , та був пристебнутий ремнем безпеки, оскільки він постійно користується ним задля власної безпеки. Того дня він поспішав по роботі, оскільки мав вчасно виконати замовлення-доставку. Під час руху по своєму маршруті він побачив працівників поліції, які стояли позаду нього на червоний сигнал світлофора. Вони не могли бачити, чи був він пристебнутий/непристебнутий ременем безпеки під час руху транспортного засобу, оскільки вони їхали весь час позаду нього. Постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності не містить інформацію про фіксацію порушення, оскільки у відповідній її графі відсутня будь-яка інформація про те, яким доказом підтверджується його вина. На вимогу ознайомити його з доказами, на підставі яких інспектор прийшов до переконання в його винуватості у вчиненні вищевказаного правопорушення, йому було відмовлено. Тобто оскаржувану постанову винесено з неповними з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, при винесені постанови не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок працівників поліції про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП. Сама постанова без обґрунтування її доказами не дає підстав для висновку про скоєння адміністративного правопорушення. У даному випадку для підтвердження факту порушення вимог п. 2.3. (в) ПДР України відповідач, в силу положень ст. 251 КпАП України, мав би надати, зокрема, відеозапис події, під час якої водій керував транспортним засобом, обладнаним засобом пасивної безпеки, та був непристебнутий ременем безпеки. Працівниками поліції Головчаку В.В. було відмовлено в праві ознайомитись з матеріалами справи про адміністративне правопорушення, чим порушено і процедуру розгляду справи. Зважаючи на те, що в діях ОСОБА_1 відсутній поставлений йому у провину склад адміністративного правопорушення, докази на підтвердження вини в його вчиненні відсутні, вважає, що оскаржувану постанову слід скасувати, а провадження у справі закрити.
          Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2024 року позов задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3206932 від 06.10.2024, винесену поліцейським ВП № 1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франкіській області Костецьким Ростиславом Ігоровичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладення на нього штрафу в сумі 510,00 грн, а провадження в даній справі закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.
          Не погодившись з ухваленим судовим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що позивач факт вчинення правопорушення фактично визнав, що підтверджується відео з нагрудної камери працівника поліції.
Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що згідно з постановою серії ЕНА № 3206932 від 06.10.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яка винесена відносно ОСОБА_1 , вказано, що 06.10.2024 о 13:19 в м. Долина по вул. Обліски водій керував т/з, обладнаним засобами пасивної безпеки, та був непристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3.в. ПДР - порушив правила користування ремнями безпеки.
На підставі наведеного ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 510 грн.
У Графі 7 "До постанови додаються" записи відсутні, у графі 8 "Права за ст. 268 КУпАП та строк оскарження за ст. 289 КУпАП мені роз`яснено" вказано "роз`яснено", у графі 9 "Копію постанови мною отримано, підпис особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, запис про відмову від підпису або отримання копії костанови" вказано "( ОСОБА_1 ) відмовився" (а.с. 8).
Позивач не погоджується з винесеною постановою, вказуючи, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, оскільки він, керуючи автомобілем, був пристебнутий ременем безпеки.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи не здобуті будь-які докази факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, яке виразилось у порушенні пункту 2.3. в ПДР України, що останній заперечує, а відтак відповідач не довів правомірність винесення оскаржуваної постанови.

Відповідно до статті 14 Закону України “Про дорожній рух” (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України “Про дорожній рух”, встановлюється ПДР.
Згідно із п. 2.3 в Правил дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.
Частиною 5 статті 121 КУпАП встановлено відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Виходячи із змісту пункту 1статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У статті 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Як зазначено вище, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідач, як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.
Положеннями статті 283 КУпАП закріплено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відтак, приписами частини третьої статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Це узгоджується з позицією, яку висловив Верховний Суд у постанові від 26.04.2014 у справі №200/5590/17, відповідно до якої технічні засоби, якими здійснено фото або відеозапис не можуть вважатися належними доказами по справі якщо постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилання на них.
Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 року у справі № 263/15738/16-а.
Згідно з матеріалами справи, у Графі 7 "До постанови додаються" записи відсутні.
Більше того, під час розгляду справи в суді першої інстанції, на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 121 КУпАП, не долучено стороною відповідача відеозаписи, хоча ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Сама ж постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_1 правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення та підтвердження його наявності достовірними та належними доказами.
Апелянтом до апеляційної скарги долучено відеозапис з портативного відеореєстратора та відеозапис із бодікамери поліцейського.
Слід зазначити, що відеозапис з відеореєстратора не доводить керування автомобіля позивачем без користування ремнем безпеки. На даному відеозаписі зйомка здійснюється позаду автомобіля позивача, відтак водія на ньому не видно.
Стосовно відеозапису з бодікамери поліцейського, то такий також не доводить керування автомобіля позивачем без користування ремнем безпеки. На даному відеозаписі не видно водія під час зупинки повністю, видно лише частину голови позивача та верх машини. На моменті коли запис бодікамери фіксує водія повністю (о 13:21:13 год), він пристебнутий ременем безпеки.
Тобто, відеозаписи не доводять вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Разом з тим, такі відеозаписи не були долучені до матеріалів справи при розгляді справи судом першої інстанції.
Більше того, суд апеляційної інстанції критично ставиться до наданих відеозаписів як до доказу, з огляду на те, що такі не зазначені як додаток до Постанови, а саме пункт 7 не містить посилання на матеріали які додаються до неї. Отже, оскільки в постанові відсутні посилання на докази, які підтверджують безпосередньо факт вчинення правопорушення, вона не відповідає вимогам статті 283 КУпАП.
Обставини вчинення адміністративного правопорушення повинні підтверджуватися доказами що є належними та допустимими. Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності достатніх доказів не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.
Зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність вини позивача у вчиненому адміністративному правопорушенні, за викладених в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення обставин, враховуючи те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що винесена постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є неправомірною та підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2024 року в справі №343/2285/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Повне судове рішення складено  04.02.25