ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/11586/23                                                Головуючий суддя І інстанції Олійник О.О.
Апеляційне провадження № 33/818/12/25                                           Суддя-доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.5 ст.126 КУпАП
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року                                                         м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Мельниченка Є.О. на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, -

в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40 800 гривень з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років та без оплатного вилучення транспортного засобу.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Постановою встановлено, що 21.10.2023 року о 18 год. 15 хв. в м. Харкові по пр. Тракторобудівників, 124, водій ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі Audi A6, д.н. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом. Правопорушення вчинено повторно протягом року. 18.10.2023 року постановою ЕАТ 7965384 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, чим порушив вимоги п. 2.1.а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Мельниченко Є.О. просить скасувати постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 18.01.2024 року, а провадження у справі стосовно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення.
Свої апеляційній вимоги захисник обґрунтовує тим, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги, що позивач звернувся до Харківського районного суду Харківської області із позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 18.10.2023 року серії ЕАТ №7965384 за ч.2 ст.126 КУпАП, чим була допущена неповнота судового розгляду. Апелянт також зазначає, що під час судового розгляду в іншій справі було встановлено, що 18.10.2023 року ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, що підтверджується показаннями свідка та постановою Харківського районного суду Харківської області від 10.01.2024 року у справі №635/10226/23.
Крім того,  захисник зазначає, що відеозаписи, що долучені до матеріалів цієї справи, є недопустимими доказами, оскільки вони здійснені не на нагрудні камери поліцейських, а на невстановлені технічні засоби відеозапису, номери яких невідомі.

08.01.2025 року в судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Мельниченко Є.О. не з`явилися, але вони особисто були повідомлені про місце, дату та час апеляційного розгляду, що підтверджується відомостями рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, а саме отримання останніми судової повістки 20.12.2024 року та 24.12.2024 року.
Крім того, захисник Мельниченко Є.О. особисто отримував судову повістку в електронному вигляді у додатку «Viber» на його номер мобільного телефону, що зазначений захисником в його апеляційній скарзі, що повністю відповідає Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасників судового процесу, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 року №28.
Належить також врахувати, що апеляційний розгляд, який призначався на 18.03.2024 року, 17.04.2024 року, 15.05.2024 року, 29.07.2024 року, 21.08.2024 року, 02.10.2024 року, 30.10.2024 року, 18.11.2024 року, було відкладено у зв`язку з неодноразовою неявкою сторони захисту та клопотаннями захисника Мельниченка Є.О., в яких він просив відкласти розгляд цієї справи до закінчення судового розгляду у справі №635/10226/23.
При цьому, 08.01.2025 року в судове засідання в суд апеляційної інстанції апелянт та його підзахисний, будучи належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, в черговий раз не з`явилися та від сторони захисту не надходило будь-яких клопотань про відкладення апеляційного розгляду. 
Апеляційний суд також враховує, що саме захисник Мельниченко Є.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Московського районного суду м. Харкова від 18.01.2024 року, але він жодного разу не з`явився в судове засідання в суд апеляційної інстанції та не подавав будь-яких клопотань про відкладення судового розгляду від 08.01.2025 року.
Крім того, в своїй апеляційній скарзі захисник Мельниченко Є.О. просив лише викликати його та Бабаджаняна А.О. в судове засідання до Харківського апеляційного суду, та не просив провадити розгляд цієї справи в суді апеляційної інстанції за обов`язковою участю сторони захисту (арк.49-52).
При цьому, до канцелярії Харківського апеляційного суду не надходило від захисника Мельниченка Є.О. та Бабаджаняна А.О. клопотань про проведення апеляційного розгляду в режимі відеоконференції. Відповідних клопотань не містить і подана апеляційна скарга.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі "Пелевін проти України").
У цьому контексті суд також звертає увагу , що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи , яка її подала , а неявка цієї особи в судове засідання, за умови, якщо вона була належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи, не є перешкоджає судовому розгляду.
Отже, враховуючи зазначені обставини та відсутності клопотань сторони захисту про відкладення апеляційного розгляду або проведення судового розгляду в режимі відеоконференції, суд вирішив провадити апеляційний розгляд без участі апелянта та ОСОБА_1 , які були належним чином повідомлені про дату, місце і час розгляду справи, враховуючи наявні відомості у матеріалах справи та доводів апеляційної скарги.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга захисника Мельниченка Є.О. не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
З аналізу ст.ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, суд, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні за результатами їх дослідження та оцінки висновки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП наступає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою – четвертою цієї статті, зокрема, керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Згідно вимог пункту 2.1.а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
За наслідками судового розгляду судом першої інстанції вірно встановлено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме відомостями:
- протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 030485 від 21.10.2023 року, що складений у відповідності до ст. 256 КУпАП, в якому зафіксовано обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та який підписаний останнім. При цьому, в своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 не зазначав, що не керував транспортним засобом Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_1 (арк.1);
- довідки , що складена т.в.о. інспектора ВАП УПП в Харківській області ДПП Кірічек О., з якої вбачається, що згідно відомостей облікової бази інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», 18.10.2023 року стосовно ОСОБА_1 прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7965384 за порушення ч.2 ст.126 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. (арк.5); 
- довідки, що складена т.в.о. інспектора ВАП УПП в Харківській області ДПП Кірічек О., відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не отримував посвідчення водія (арк.4);
- довідки, що складена в.о. інспектора ВАП УПП в Харківській області ДПП Кірічек О., з якої вбачається, що транспортний засіб Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_1 , належить ОСОБА_2 (арк.3);
- належної чином завіреної копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАТ №7965384 від 18.10.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП (арк.6);
- технічного носія інформації – DVD-R диску (арк.2), на якому містяться два відеозаписи (відеофайли «video_2023-10-25_12-12-31», «video_2023-10-25_12-24-16»), на яких зафіксовано зупинку працівниками поліції транспортного засобу Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_1 , (відеофайл «video_2023-10-25_12-12-31»), а також роз`яснення працівником поліції ОСОБА_1 змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 21.10.2023 року з ч.5 ст.126 КУпАП (відеофайл «video_2023-10-25_12-24-16»). При цьому, з відеозапису (відеофайл «video_2023-10-25_12-24-16») також вбачається, що ОСОБА_1 погоджувався із адміністративним правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП та не заперечував, що саме він керував транспортним засобом Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_1 (арк.2).
Належить також зазначити, що тільки 10.01.2024 року Харківським районним судом Харківської області було відкрито провадження по адміністративній справі №635/237/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу поліції №3 Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАТ №7965384 від 18.10.2023 року за ч.2 ст.126 КУпАП, а тому працівником поліції вірно було складено стосовно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 030485 від 21.10.2023 року за ч.5 ст.126 КУпАП.
Крім того, судом апеляційної інстанції, з урахуванням наявності клопотання захисника Мельниченка Є.О., неодноразово відкладався апеляційний розгляд у цій справі до ухвалення остаточного судового рішення у вищезазначеній адміністративній справі №635/237/24, яке так і не було надано стороною захисту суду апеляційної інстанції.
Натомість, з метою повного та всебічного судового розгляду, а також перевірки доводів захисника Мельниченка Є.О. та всіх обставин справи, апеляційними судом встановлено, згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, який є в загальному доступі, рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14.10.2024 року у справі №635/237/24 відмовлено в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Відділу поліції №3 Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області в Харківській області, Головного управління Національної поліції у Харківській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення.
При цьому, на час апеляційного розгляду у цій справі, тобто станом на 08.01.2025 року, рішення Харківського районного суду Харківської області від 14.10.2024 у справі №635/237/24 набрало законної сили. 
Інших відомостей про оскарження стороною захисту постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАТ №7965384 від 18.10.2023 року за ч.2 ст.126 КУпАП, сайти Судової влади України та Єдиного державного реєстру судових рішень – не містять.
Цих відомостей також не надано суду апеляційної інстанції ні самим ОСОБА_1 , ні його захисником – адвокатом Мельниченком Є.О.
Отже, судом апеляційної інстанції повністю дотримані процесуальні права сторони захисту щодо надання їй достатнього часу для оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАТ №7965384 від 18.10.2023 року за ч.2 ст.126 КУпАП.
За таких обставин, стороною захисту не надано суду апеляційної інстанції будь-яких відомостей про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАТ №7965384 від 18.10.2023 року, а тому суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що ОСОБА_1 вчинив повторно протягом року правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, тобто визнав останнього винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП.
Посилання захисника на те, що долучені до матеріалів цієї справи відеозаписи з відеореєстратору та особистого мобільного телефону поліцейського не мають сили доказу, на переконання апеляційного суду, є безпідставними.
Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, ст. 251 КУпАП встановлені джерела доказів у справах про адміністративні правопорушення, при цьому вказаною нормою закону не встановлено вичерпний перелік документів чи інших джерел інформації, які можуть бути доказами.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що відомості відеозаписів, які долучені до матеріалів цієї справи, повністю підтверджують фактичні обставини, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 030485 від 21.10.2023 року, а тому вони вірно враховані судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови.
Водночас, належить також зазначити, що чинними нормами КУпАП не встановлено вимог щодо визнання доказів недопустимими, а відтак відеозаписи, які містяться на долученому DVD-R диску до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 030485 від 21.10.2023 року (арк.2), повністю відповідає вимогам ст.251 КУпАП.
Окремо належить звернути увагу, що дії працівників поліції, які складали адміністративний матеріал у цій справі, не оскаржувалися ОСОБА_1 та його захисником до їх керівництва в порядку за ст. 267 КУпАП, а також сторона захисту не зверталися до правоохоронних органів із заявами щодо фальсифікації матеріалів справи у порядку, передбаченому КПК України, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 030485 від 21.10.2023 року щодо ОСОБА_1 за ч.5 ст. 126 КУпАП та інших адміністративних матеріалів. 
Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, є обґрунтованим, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, захисником не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Інші доводи апеляційної скарги захисника Мельниченка Є.О. не спростовують правильності висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, або самої події цього правопорушення. 
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». 
Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705\12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.
Отже, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин, зібрані у справі докази в їх сукупності підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, що не спростовано доводами апеляційної скарги захисника Мельниченка Є.О., а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі. 
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч.5 ст. 126 КУпАП, відповідає положенням ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.
Порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції допущено не було.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 126 КУпАП, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови - є безпідставними. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника Мельниченка Є.О. не підлягає.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Мельниченка Є.О. залишити без задоволення.
Постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, – залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                 С.К. Шабельніков