ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року	Львів	Справа № 140/5706/24 пров. № А/857/18830/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді:                               Гуляка В.В. 
суддів:                                                    Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), 
на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року (суддя – Ковальчук В.Д., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м.Луцьк, дата складання повного тексту – не зазначено), 
в адміністративній справі №140/5706/24 за позовом ОСОБА_1 до  ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), 
про визнання протиправними бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити дії, 

                                                            встановив: 
        
У травні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив: 
1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу з 26.02.2022 по 01.06.2023 основних видів грошового забезпечення без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022 рік;  
2) зобов`язати відповідача здійснити з 26.02.2022 по 01.06.2023 перерахунок та виплату грошового забезпечення позивачу відповідно до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022 рік для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням із урахуванням раніше виплачених сум; 
3) визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу з 26.02.2022 по 01.06.2023 основних видів грошового забезпечення без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2023 рік; 
4) зобов`язати відповідача здійснити з 26.02.2022 по 01.06.2023 перерахунок та виплату грошового забезпечення позивачу відповідно до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2023 рік для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням із урахуванням раніше виплачених сум; 
5) визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу за 2022 - 2023 роки грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку з проходженням військової служби та звільненням з неї, без застосування розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 01.01.2022 та 01.01.2023; 
6) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу грошової допомоги за 2022 - 2023 роки на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових  питань, компенсації невикористаної щорічної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку з проходженням військової служби та звільненням з неї відповідно до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022 та 01.01.2023 для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням із урахуванням раніше виплачених сум; 
7) визнати протиправними дії відповідача щодо не оформлення і не подання до ГУ ПФУ у Волинській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.07.2023 відповідно до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень Постанови КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 та 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13,14 до Постанови КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення перерахунку основного розміру пенсії з 01.07.2023; 
8) зобов`язати відповідача підготувати та подати до ГУ ПФУ у Волинській області нову довідку про розмір грошового забезпечення позивача станом на 01.07.2023, обчисленого із застосуванням розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 та 01.01.2023 для перерахунку основного розміру пенсії з 01.07.2023. 
Також позивач подав до суду першої інстанції заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із цим позовом, обгрунтовуючи тим, що такий строк пропущено з поважних причин. 
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за їх безпідставністю. 
Також відповідач подав суду першої інстанції клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду та відсутністю поважних причин пропуску такого строку. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 )  щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 26 лютого 2022 року по 01 червня 2023 року місячного грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, премії, одноразової грошової допомоги при звільненні із застосуванням розрахункової величини для визначення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити ОСОБА_1  з 26 лютого 2022 року по 01 червня 2023 року включно перерахунок грошового забезпечення,  грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки  і додаткових відпусток, як учаснику бойових дій відпусток при звільненні, премії, одноразової допомоги при звільненні, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого  Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2022, станом на 01.01.2023 на відповідні тарифні коефіцієнти, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодилися сторони та оскаржили його в апеляційному порядку. Вважають оскаржене рішення суду незаконним і необґрунтованим, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог позивач покликається на те, що до спірних правовідносин застосовані норми закону, які не регулюють порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які звільнені з військової служби органів Державної прикордонної служби України. Вважає, що оскільки він проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України звідки і звільнений, а пенсія по інвалідності (пов`язана із проходженням військової служби) призначена Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області саме за поданням структурного підрозділу ДПСУ, уповноваженого на такі дії, тому саме відповідач військова частина НОМЕР_1 має обов`язок на оформлення і подання до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.07.2023 рік відповідно до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» для проведення перерахунку пенсії. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт (позивач) просить скасувати оскаржене рішення суду від 01.07.2024 в частині відмови у задоволенні позовних вимог і ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не оформлення і не подання до ГУ ПФУ у Волинській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.07.2023 відповідно до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень Постанови КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 та 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення перерахунку основного розміру пенсії з 01.07.2023, та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) підготувати та подати до ГУ ПФУ у Волинській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.07.2023, обчисленого із застосуванням розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 та 01.01.2023 для перерахунку основного розміру пенсії з 01.07.2023. 
Відповідач в обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги зазначає, що позивач звернувся до суду через майже рік з моменту виключення зі списку особового складу загону та всіх видів забезпечення. Оскільки позивач не погоджується з виплатами при звільненні, до спірних правовідносин слід застосовувати спеціальний процесуальний строк передбачений ч.5 ст.122 КАС України - місячний строк на звернення до суду. Разом з тим вважає апелянт, що станом на 2018 рік та станом на сьогодні відсутній нормативний акт, норма Закону, які б забороняли застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року для нарахування позивачу виплат при звільненні. В діях відповідача відсутня протиправність щодо визначення позивачу складових та розмірів грошового забезпечення в період проходження військової служби. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт (відповідач) просить скасувати оскаржене рішення суду від 01.07.2024 в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що обидві апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню. 

Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Позивач ОСОБА_1 на підставі Указу Президента від 24.02.2022 року № 64/2022 був призваний на військову службу по мобілізації у Збройні Сили України. 
З 26.02.2022 року позивач проходив службу у НОМЕР_2 Прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ). 
Наказом начальника НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01 червня 2023 року №600-ос (про особовий склад) штаб-сержанта ОСОБА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) звільнено в запас на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», із 01.06.2023 (а.с. 13). 
Починаючи з 26.02.2022 відповідач розраховував грошове забезпечення позивача із застосуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року, що підтверджується листом-відповіддю в/ч НОМЕР_1 від 15.12.2023 наданого на адвокатський запит представника позивача від 07.11.2023 (а.с. 28). 
Згідно цієї відповіді відповідача від 15.12.2023 року було надано позивачу копії особистих карток грошового забезпечення за 2022-2023 роки, копію довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення за останні календарні місяці перед звільненням, витяг з наказу із внесеними змінами щодо вислуги років (а.с. 28-33). 
19 січня 2024 року позивач звернувся із заявою до відповідача про перерахунок його грошового забезпечення та додаткових виплат за 2022-2023 роки із врахуванням розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022 і 01.01.2023, а також про надання оновленої довідки з перерахунком грошового забезпечення до ГУ ПФУ у Волинській області для проведення перерахунку основного розміру пенсії з 01.07.2023 року (а.с. 34-36). 
Вважаючи протиправними бездіяльність та дії відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом. 

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що у відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Так, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог оскаржене відповідачем. 
Водночас, у частині відмовлених позовних вимог рішення суду оскаржене позивачем в частині щодо вирішення вимог про оформлення і подання до ГУ ПФУ у Волинській області нової довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.07.2023, обчисленого із застосуванням розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 та 01.01.2023 для перерахунку основного розміру пенсії з 01.07.2023. 
Здійснюючи апеляційний розгляд справи в межах доводів і вимог апеляційної скарги позивача та апеляційної скарги відповідача, надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянтів, апеляційний суд виходить з наступного. 
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 

Відносно доводів апеляційної скарги відповідача щодо оскарження рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, а також щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду та відсутністю поважних причин пропуску такого строку, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне. 
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист. 
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення  зацікавленої особи з позовом до суду. 
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах. 
Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав. 
Так, відповідно до статті 122 частин 1, 2, 3  КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України). 
Суд зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. 
Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб. 
Колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. 
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. 
Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску. 
Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. 
Згідно ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. 
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч.4 ст.123 КАС України). 
Також, пунктом 8 ч.1 ст.240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. 
Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що суд першої інстанції зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними. 
Суд апеляційної інстанції враховує, що у розглядуваній справі за позовом ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги щодо нарахування (перерахунок) та виплату позивачу за період з 26.02.2022 по 01.06.2023 основних видів грошового забезпечення із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022 і на 01.01.2023, та нарахування (перерахунок) та виплату позивачу за цей же період додаткових виплат (грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку з проходженням військової служби та звільненням з неї) із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022 та 01.01.2023 (вимоги №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6 позовної заяви). 
Тобто, за цими позовними вимогами спір стосується питань отримання позивачем основних та додаткових видів грошового забезпечення в період проходження військової (публічної) служби 26.02.2022 по 01.06.2023 у військовій частині НОМЕР_1 . 
Суд апеляційної інстанції враховує, що положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців). 
Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, зокрема, частиною другою цієї статті. 
Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)». 
Отже, з 19 липня 2022 року КЗпП України строк звернення до суду з трудовим спором, про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. 
Разом з тим, відповідно до пункту першого глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року №383 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 червня 2023 року. 
Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину. 
З урахуванням терміну дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), тримісячний строк на звернення з даним позовом до суду закінчився 01 жовтня 2023 року. 
Вказаний день припав на неділю. 
Відповідно до ч.6 ст.120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. 
У розглядуваній справі судом встановлено, і уже було вказано вище, що позивач ОСОБА_1 звільнений з військової служби із 01.06.2023, згідно наказу начальника НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01 червня 2023 року №600-ос (про особовий склад). 
Як видно і змісту цього Наказу позивача було повідомлено про суми нараховані та виплачені йому при звільнені. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивач з дня звільнення з військової служби і виключення з списків особового складу частини та всіх видів забезпечення мав можливій дізнатись про стан своїх прав, тобто повинен був дізнатись про складові грошового забезпечення та можливе порушення своїх прав у межах спірних правовідносин, оскільки будь-які перешкоди для цього були відсутні. 
Водночас, із цим адміністративним позовом, зокрема, в частині позовних вимог щодо нарахування (перерахунок) та виплату позивачу за період з 26.02.2022 по 01.06.2023 основних видів грошового забезпечення із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022 і на 01.01.2023, та нарахування (перерахунок) та виплату позивачу за цей же період додаткових виплат (грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку з проходженням військової служби та звільненням з неї) із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022 та 01.01.2023 (вимоги №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6 позовної заяви), позивач звернувся до адміністративного суду лише 23.05.2024 року. 
Отже, враховуючи час звільнення позивача з військової служби (01.06.2023) та із врахуванням запровадженого на території України карантину через коронавірусну хворобу, тримісячний строк на звернення з даним позовом до суду для позивача розпочався із 01.07.2023 та закінчився 02.10.2023. 
Таким чином, пропущений позивачем строк звернення до суду із відповідними позовними вимогами становить більше 7 місяців (із 03.10.2023 по 23.05.2024). 
Суд апеляційної інстанції враховує, що позивач подав до суду першої інстанції заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із позовом, обгрунтовуючи тим, що такий строк пропущено з поважних причин (а.с. 51). 
Відповідач же подав суду першої інстанції клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду та відсутністю поважних причин пропуску такого строку (а.с. 106). 
Однак, суд першої інстанції, не вирішив питання щодо поновлення позивачу строку звернення до адміністративного суду із позовом та щодо наявності чи відсутності підстав для залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду. 
Колегія суддів також враховує, що відповідач у своїй апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції від 01.07.2024 року в частині задоволених позовних вимог покликається на те, що позивач звернувся до суду із значним пропуском строку звернення до суду, майже через рік з моменту виключення зі списку особового складу загону та всіх видів забезпечення. Вказує відповідач в апеляційній скарзі, що до спірних правовідносин слід застосовувати спеціальний процесуальний строк, а підстави для визнання поважними причин пропуску такого строку відсутні. 
Позивач не подав апеляційному суду відзиву на апеляційну скаргу відповідача і не навів своїх обгрунтувань в частині доводів відповідача щодо питання пропуску строку звернення до адміністративного суду. 
Водночас, колегія суддів бере до уваги той факт, що до суду першої інстанції позивач подав заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із позовом. Така заява обгрунтовуючи тим, що строк звернення до суду пропущено з поважних причин, а саме, у зв`язку із проходженням лікування, обстеження, подачею документів на призначення пенсії, спробами вирішити питання шляхом досудового врегулювання спору. 
З цього приводу, суд апеляційної інстанції враховує, що як підтверджується матеріалами справи, періоди стаціонарного і амбулаторного лікування позивача після звільнення з військової служби становлять червень-серпень 2023 року. Третя група інвалідності позивачу встановлена 15.08.2023 (а.с. 15-25). 
Також судом встановлено, що позивач 17.08.2023 року подав до відповідного органу Пенсійного фонду письмову заяву про призначення пенсії, а 18.08.2023 подав заяву до УПФ про перерахування пенсійних виплат на банківський рахунок (а.с. 57, 42). 
Крім цього, як видно із відповіді від 15.12.2023 року відповідача Військової частини НОМЕР_1 на адвокатський запит від 07.11.2023,  позивачу було надано копії особистих карток грошового забезпечення за 2022-2023 роки, копію довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення за останні календарні місяці перед звільненням, витяг з наказу із внесеними змінами щодо вислуги років (а.с. 28-33). 
19 січня 2024 року позивач звертався із заявою до відповідача про перерахунок його грошового забезпечення та додаткових виплат за 2022-2023 роки із врахуванням розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022 і 01.01.2023, а також про надання оновленої довідки з перерахунком грошового забезпечення до ГУ ПФУ у Волинській області для проведення перерахунку основного розміру пенсії з 01.07.2023 року (а.с. 34-36). 
Водночас, матеріали справи не містять доказів того, які саме дії вчиняв позивач в період із 01.07.2023 (початок обліку строку звернення до суду) по 07.11.2023 та після 19.01.2024 по 22.05.2024, з метою судового захисту своїх прав у розглядуваних правовідносинах із відповідачем щодо отримання (перерахунку) грошового забезпечення та додаткових виплат за 2022-2023 роки, на які претендує позивач у цьому адміністративному позові. 
Також матеріали справи не містять доказів про існування обставин, які б були для позивача об`єктивними перешкодами для своєчасного вчинення відповідних дій щодо звернення до адміністративного суду із цим позовом у визначений законодавством строк, із врахуванням того, що позивач протягом періоду липня 2023 – травня 2024 здійснював активну діяльність щодо вирішення інших особистих питань. 
Суд апеляційної інстанції, із врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, формує висновок про те, що в матеріалах справи відсутні і позивачем не надано доказів того, що визначений законодавством 3-х місячний строк звернення до суду (починаючи із 01.07.2023) було пропущено з поважних причин. 
При цьому, апеляційний суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою саме у питанні судового захисту. 
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Отже, лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо звернення до суду у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення до суду з поважних причин. 
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими твердження позивача про те, що строк звернення до адміністративного суду в цій справі ним пропущено з поважних причин. 
Отже, являються обгрунтованими доводи відповідача в апеляційній скарзі про відсутність підстав для поновлення позивачу строку звернення до адміністративного суду та наявність підстав для залишення без розгляду відповідних позовних вимог щодо нарахування (перерахунок) та виплату позивачу за період з 26.02.2022 по 01.06.2023 основних видів грошового забезпечення із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022 і на 01.01.2023, та нарахування (перерахунок) та виплату позивачу за цей же період додаткових виплат (грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку з проходженням військової служби та звільненням з неї) із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022 та 01.01.2023 (вимоги №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6 позовної заяви). 
Відповідно до статті 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду з підстав, встановлених статтею 240 КАС України. 
Пунктом 8 ч.1 ст.240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. 
З врахуванням наведеного, підлягає до часткового задоволення апеляційна скарга відповідача, а рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання відповідача здійснити позивачу нарахування та виплату з 26 лютого 2022 року по 01 червня 2023 року перерахунок грошового забезпечення,  грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки  і додаткових відпусток, як учаснику бойових дій відпусток при звільненні, премії, одноразової допомоги при звільненні, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого  Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2022, станом на 01.01.2023 на відповідні тарифні коефіцієнти, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум. 
В цій частині позовних вимог адміністративний позов слід залишити без розгляду, на підставі п.8 ч.1 ст.240, ч.3 ст.123 КАС України. 

Відносно доводів апеляційної скарги позивача щодо оскарження рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача та щодо не оформлення і не подання до ГУ ПФУ у Волинській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.07.2023 та зобов`язання відповідача підготувати та подати до ГУ ПФУ у Волинській області нову довідку про розмір грошового забезпечення позивача станом на 01.07.2023 обчисленого із застосуванням розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 та 01.01.2023 для перерахунку основного розміру пенсії з 01.07.2023, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне. 
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Матеріалами справи підтверджується, що позивач проходив службу у НОМЕР_2 Прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ). 
Наказом начальника НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01 червня 2023 року №600-ос (про особовий склад) штаб-сержанта ОСОБА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) звільнено в запас на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», із 01.06.2023. 
На підставі заяви від 17.08.2023 року про призначення пенсії позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області та отримує із 02.06.2023 року пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с. 40). 
19 січня 2024 року позивач звертався із заявою до відповідача про надання оновленої довідки з перерахунком грошового забезпечення до ГУ ПФУ у Волинській області для проведення перерахунку основного розміру пенсії з 01.07.2023 року. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо питання про оформлення та подання до ГУ ПФУ у Волинській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення позивача станом на 01.07.2023, суд першої інстанції в рішенні від 01.07.2024 року виходив з того, що такі вимоги заявлено до неналежного відповідача військової частини НОМЕР_1 , оскільки відповідачем за такими вимогами має бути відповідний ТЦК та СП. 
Позивач же вважає, що обов`язок на оформлення і подання до УПФ оновленої довідки про розмір грошового забезпечення має саме в/ч НОМЕР_1 , оскільки позивач проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України. 
Колегія суддів апеляційного суду з приводу цього спірного питання зазначає наступне. 
Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. 
Згідно із частиною другою статті 9 Закону №2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону №2011-ХІІ). 
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ). 
Відповідно до частини третьої статті 43 Закону №2262-ХІІ, пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Згідно із частиною вісімнадцятою статті 43 Закону №2262-ХІІ, у разі, якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку. 
За приписами частин першої, другої статті 63 Закону №2262-ХІІ, перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону. 
На підставі системного аналізу наведених вище приписів нормативно-правових актів можна дійти висновку, що підставою для проведення перерахунку пенсії є підвищення грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. 
Частиною 2 статті 51 Закону №2262-ХІІ визначено, що перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. 
Кабінет Міністрів України постановою від 13.02.2008 №45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992р. №393» затвердив Порядок №45. 
Пунктом 1 Порядку №45 передбачено, що пенсії, призначені відповідно до Закону №2262-ХІІ, у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. 
При цьому суд зазначає, що питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262-ХІІ, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, регулює Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1 (далі - Порядок №3-1). 
Відповідно до пункту 23 Порядку №3-1, перерахунок раніше призначених пенсій проводиться органами, що призначають пенсії, в порядку, установленому статтею 63 Закону №2262-ХІІ. Пенсіонери подають органам, що призначають пенсії, додаткові документи, які дають право на підвищення пенсії. 
Відповідно до пункту 24 Порядку №3-1, про виникнення підстав для проведення перерахунку пенсій згідно зі статтею 63 Закону №2262-ХІІ уповноважені структурні підрозділи зобов`язані у п`ятиденний строк після прийняття відповідного нормативно-правового акта, на підставі якого змінюється хоча б один з видів грошового забезпечення для відповідних категорій осіб, або у зв`язку з уведенням для зазначених категорій військовослужбовців нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, повідомити про це орган, що призначає пенсії. Органи, що призначають пенсії, протягом п`яти робочих днів після надходження такого повідомлення подають до відповідних уповноважених структурних підрозділів списки осіб, яким необхідно провести перерахунок пенсії. Після одержання списків осіб уповноважені структурні підрозділи зазначають у них зміни розмірів грошового забезпечення для перерахунку раніше призначених пенсій і в п`ятиденний строк після надходження передають їх до відповідних органів, що призначають пенсії. 
Таким чином, підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок раніше призначених пенсій, може бути як відповідна заява пенсіонера та додані до неї документи, так і рішення, прийняте Кабінетом Міністрів України, про що державні органи, визначені Порядком №45, повідомляють орган Пенсійного фонду України. 
Колегія суддів зауважує, що зміна прожиткового мінімуму є підставою для перерахунку грошового забезпечення військовослужбовців та інших прирівняних до них осіб, який, відповідно, є розрахунковою величиною для визначення розміру пенсій осіб, звільнених зі служби. 
Враховуючи, що у 2022 і 2023 році розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема згідно із Законами України Про Державний бюджет України на 2022 і 2023 роки, зріс порівняно із застосованою відповідачем розрахунковою величиною для обрахунку грошового забезпечення позивача, починаючи з 01.03.2018 - прожитковий мінімум станом на 01.01.2018, колегія суддів погоджується із доводами позивача про наявне право на виготовлення подання до пенсійного органу, у якому на обліку перебуває позивач, довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2022 і на 01.01.2023, для перерахунку основного розміру пенсії. 
Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що як уже було вказано судом вище, позивач ОСОБА_1 проходив службу у НОМЕР_2 Прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ), а звільнений з військової служби наказом начальника НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01 червня 2023 року №600-ос (про особовий склад). 
Підготовку і подання до відповідного УПФ матеріалів щодо призначення пенсії позивачу здійснювала Адміністрації Державної прикордонної служби України (а.с. 89). 
Таким чином, з врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, уповноваженим органом, а отже і належним відповідачем у судовій справі, щодо питань оформлення та подання до ГУ ПФУ у Волинській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення позивача станом на 01.07.2023 для здійснення перерахунку пенсії, являється Адміністрації Державної прикордонної служби України. 
Отже, ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) не може бути відповідачем у даній справі в частині вимог щодо видачі такої довідки. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції. 
Зі змісту наведених положень процесуального законодавства випливає, що належним є відповідач, який є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. 
Тобто у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то підстави для задоволення такого позову відсутні. 
Аналогічну правову позицію з питання неналежного відповідача у справі висловив Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2018 в справі №803/1252/17. 
З наведеної норми слідує, що заміна неналежного відповідача може здійснюватися виключно під час розгляду справи в суді першої інстанції. Апеляційний адміністративний суд не наділений повноваженнями вчиняти процесуальні дії щодо заміни відповідача, щодо залучення співвідповідача або скасовувати рішення суду та направляти справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Враховуючи ту обставину, що адміністративний позов в частині вимог щодо підготовки та подачі до ГУ ПФУ у Волинській області оновленої довідки заявлено до неналежного відповідача та з врахуванням відсутності у суду апеляційної інстанції можливості залучити іншого співвідповідача, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в частині відповідних позовних вимог (вимоги №№ 7 і 8 позовної заяви). 

За наведених вище фактичних обставин справи та законодавчого регулювання спірних правовідносин, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції не в повній мірі правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржене рішення слід скасувати та прийняти нову постанову суду. 
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення справи апеляційним судом та виходячи з вимог ст.139 КАС України. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

                                                            постановив: 
        
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) – задовольнити частково. 
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року в адміністративній справі №140/5706/24 за позовом ОСОБА_1 до  ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити дії – скасувати та прийняти нову постанову. 
Позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) в частині вимог про: 1) визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати позивачу з 26.02.2022 по 01.06.2023 основних видів грошового забезпечення без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022 рік; 2) зобов`язання відповідача здійснити з 26.02.2022 по 01.06.2023 перерахунок та виплату грошового забезпечення позивачу відповідно до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022 рік для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням із урахуванням раніше виплачених сум; 3) визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу з 26.02.2022 по 01.06.2023 основних видів грошового забезпечення без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2023 рік; 4) зобов`язання відповідача здійснити з 26.02.2022 по 01.06.2023 перерахунок та виплату грошового забезпечення позивачу відповідно до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2023 рік для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням із урахуванням раніше виплачених сум; 5) визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу за 2022 - 2023 роки грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку з проходженням військової служби та звільненням з неї, без застосування розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 01.01.2022 та 01.01.2023; 6) зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу грошової допомоги за 2022 - 2023 роки на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових  питань, компенсації невикористаної щорічної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку з проходженням військової служби та звільненням з неї відповідно до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022 та 01.01.2023 для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням із урахуванням раніше виплачених сум, – залишити без розгляду. 
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) про: 1) визнання протиправними дій відповідача щодо не оформлення і не подання до ГУ ПФУ у Волинській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.07.2023 відповідно до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень Постанови КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 та 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13,14 до Постанови КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення перерахунку основного розміру пенсії з 01.07.2023; 2) зобов`язання відповідача підготувати та подати до ГУ ПФУ у Волинській області нову довідку про розмір грошового забезпечення позивача станом на 01.07.2023, обчисленого із застосуванням розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 та 01.01.2023 для перерахунку основного розміру пенсії з 01.07.2023, – відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль