П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/31279/24	

Перша інстанція: суддя Пекний А.С.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 2009 року народження, на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 2009 року народження, до Міністерства внутрішніх справ України, Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, в особі Управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, старшого уповноваженого 6-го відділу (протидії корупції) Управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області Полоз Альони Михайлівни, старшого уповноваженого 6-го відділу (протидії корупції) Управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області Сисоєва Артема Юрійовича про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

07.10.2024 ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , звернулася до суду першої інстанції з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі –МВС України), Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, в особі Управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі –УСР в Дніпропетровській області), старшого уповноваженого 6-го відділу (протидії корупції) УСР в Дніпропетровській області Полоз А.М., старшого уповноваженого 6-го відділу (протидії корупції) УСР в Дніпропетровській області Сисоєва А.Ю., в якому заявила такі вимоги.
ОСОБА_3 просить визнати протиправними дії Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, вчинені  старшим уповноваженим 6-го відділу (протидії корупції) УСР в Дніпропетровській області Полоз  А.М.  (спеціальний жетон №0151860, посвідчення серії ДНП №037254) та старшим  уповноваженим 6-го відділу (протидії корупції) УСР в Дніпропетровській області Сисоєвим А.Ю., які полягали в тому, що після 17:00 год. 21 та 22 грудня 2023 року за місцем її реєстрації  в АДРЕСА_1 , останні здійснили без законних підстав, несанкціоноване зовнішнє візуальне спостереження за її подвір`ям та домоволодінням, а також здійснили превентивний захід у вигляді опитування 21.12.2023 о 12:00 год. неповнолітньої ОСОБА_2 без присутності батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.
Також позивачка просила зобов`язати, названих суб`єктів владних повноважень, утриматись від вчинення таких дій.
До складу позовних вимог ОСОБА_3 до того ж входить визнання протиправними дій УСР в Дніпропетровській області щодо безпідставного закінчення  службового розслідування та зазначення у висновку дисциплінарної комісії б/н від 12.01.2024 обставин, що факти, викладені у скаргах громадянки ОСОБА_1 від 27.12.2023 №С-251 та від 04.01.2024 №С-4, щодо можливих неправомірних дій працівників УСР в Дніпропетровській області 21-22 грудня 2023 року в м. Одеса та в с. Крижанівка Одеської області, не знайшли свого об`єктивного підтвердження.
ОСОБА_3 просить зобов`язати УСР Дніпропетровській області переглянути висновки дисциплінарної комісії б/н від 12.01.2024, з урахуванням оцінки обставин, наданої судом, у судовому рішенні, в цій справі.
Окрім того, позивачка просить визнати протиправною бездіяльність МВС України, яка полягає в ненаданні обґрунтованої відповіді на її скаргу від 04.01.2024 №С-4 та зобов`язати МВС України розглянути вказану скаргу, з урахуванням оцінки обставин, наданої судом у судовому рішенні в цій справі.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивачка, покликаючись на Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі – Закон №580-VIII), Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 15.03.2018 №2337 – VIII (далі – Дисциплінарний Статут) зазначала, що поліцейські ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в період з 21 по 22 грудня 2023 вчинили дисциплінарний проступок, що виразився  у вчиненні непрофесійних дій щодо неї та її дитини та який вимагає застосування, до останніх, дисциплінарного стягнення, у вигляді звільнення зі служби
Непрофесійні дії, на її думку, полягали в тому, що дані особи здійснили без законних підстав несанкціоноване зовнішнє візуальне спостереження за її подвір`ям та домоволодінням, а також провели превентивний захід у вигляді опитування неповнолітньої ОСОБА_2 без присутності батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.
ОСОБА_3 наголошує, що внаслідок вказаних протиправних дій, вчинених поліцейськими ОСОБА_4 та   ОСОБА_5 , їй та її неповнолітній дитині була завдана моральна шкода, а також була завдана шкода її репутації перед сім`єю, сусідами та колегами.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 було відмовлено ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , у відкритті провадження в даній справі.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, дослідивши позовні вимоги ОСОБА_1 ,  в частині визнання протиправними дій старшого уповноваженого 6-го відділу (протидії корупції) УСР в Дніпропетровській області Полоз  А.М. щодо несанкціонованого зовнішнього візуального спостереження за її подвір`ям та домоволодінням в АДРЕСА_1 , після 17:00 год. 21 та 22 грудня 2023 року,  а також щодо здійснення превентивного заходу у вигляді опитування 21.12.2023  о 12:00 год. неповнолітньої ОСОБА_2 без присутності батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога та зобов`язання названого суб`єкта владних повноважень утриматись від вчинення таких дій, встановив наявність судового рішення від 26.06.2024 у справі № 420/36764/23, яке набрало законної сили, про закриття  провадження у справі стосовно наведених вище позовних вимог.
Покликаючись на пункт 2 частини 1 статті 170 КАС України суд наголосив, що відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, позаяк у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є ухвала про закриття провадження в адміністративній справі, яка набрала законної сили. 

Аналізуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , заявлені на адресу старшого уповноваженого 6-го відділу (протидії корупції) УСР в Дніпропетровській області ОСОБА_5 про протиправність його дій, пов`язаних з проведенням після 17:00 год. 21 та 22 грудня 2023  зовнішнього візуального спостереження за подвір`ям та домоволодінням позивачки, а також проведення превентивного заходу у вигляді опитування 21.12.2023 об 12:00 год. неповнолітньої ОСОБА_2 без присутності батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога та зобов`язання, названого суб`єкта владних повноважень, утриматись від таких дій, суд вважав таке.
Насамперед, суд встановив, що оскаржувані позивачкою  дії ОСОБА_5 , вчинені з метою фіксації доказів та задля складання протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП),   а отже є процесуальними діями суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, а не предметом окремого позову.
За таких умов,  як виснував суд першої інстанції, розгляд питання щодо правомірності процесуальних дій у справах про адміністративне правопорушення, в окремому позовному провадженні, без аналізу матеріалів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, у сукупності з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, не відповідає завданням адміністративного судочинства та у подальшому може призвести до виникнення нових судових спорів. 
Так, на думку суду, за пунктом 2 статті 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
Під час визначення предметної юрисдикції справ, як відзначив суд першої інстанції,  суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
З огляду на зазначене вище, суд дійшов до висновку, що спір між позивачем та відповідачем, в цій частині позовних вимог, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Вважаючи ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі незаконною та необґрунтованою, ОСОБА_3 , в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі, просить її скасувати, а справу направити для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленої підсудністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляції та не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині того, що позовні вимоги, направлені на адресу  старшого уповноваженого 6-го відділу (протидії корупції) УСР в Дніпропетровській області  Полоз А.М., вже були предметом судового розгляду у справі 420/36764/23 і за цими вимогами було ухвалено судове рішення, скаржниця наполягає, що за своєю правовою суттю, це справи є різними.
По - перше, на її думку, позовні вимоги до старшого уповноваженого УСР в Дніпропетровській області Полоз А.М. у справі № 420/36764/23 не заявлялися, її статус був визначений як третя особа на стороні Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, що свідчить, що склад учасників у справі  № 420/36764/23 є відмінним від складу учасників даної справи  за № 420/31279/24.

По – друге, як указає скаржниця, обставини у цих справах є різними, оскільки у позові, що розглядався у справі 420/36764/23 оскаржувалися дії ОСОБА_4 щодо збору доказів у адміністративній справі, натомість у вказаній справі оскаржуються її дії після збору доказів та її поведінка, яка не була предметом дослідження ані в Нікопольському районному суді Дніпропетровської області при розгляді справи №182/7494/23 про вчинене нею адміністративне правопорушення, ані в Одеському окружному адміністративному суді під час розгляду справи № 420/36764/23.
За таких обставин, ОСОБА_3 наголошує про помилковість застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин пункту  2 частини 1 статті  170 КАС України, адже відповідно до наведеної норми тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції  про відмову у відкритті провадження у справі, в частині позовних вимог, заявлених  на адресу старшого уповноваженого 6-го відділу (протидії корупції) УСР в Дніпропетровській області Сисоєва А.Ю. про протиправність його дій, пов`язаних з проведенням після 17:00 год. 21 та 22 грудня 2023  зовнішнього візуального спостереження за подвір`ям та домоволодінням, а також проведенням превентивного заходу у вигляді опитування 21.12. 2023 об 12:00 год. неповнолітньої ОСОБА_2 без присутності батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога та зобов`язання названого суб`єкта владних повноважень утриматись від таких дій, скаржниця заявила таке.
На її думку, спір, порушений  в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 проти названих відповідачів, взагалі не може бути розглянутий місцевим судом в межах  справи про притягнення її до адміністративної відповідальності, адже дитина не є учасником таких  правовідносин. Як вважає ОСОБА_3 протиправними діями представників влади, порушено право її дитини на дитинство.
ОСОБА_3 наголошує, що незважаючи на те, що вона  визнана правопорушником та справа про притягнення до її відповідальності розглядалася за нормами КУпАП, це не є підставою відмовляти їй та її донці у розгляді їх позову та позбавляти їх захисту від протиправних посягань з боку правоохоронців. Мета цього позову - захистити себе та свою дитину від протиправних дій з боку відповідачів та зобов`язати їх утримуватися від таких дій у майбутньому.

По – третє, не погоджуючись з висновком суду першої інстанції про  недоведеність  наявності спору з між нею та  відповідачами стосовно необ`єктивного проведення службового розслідування та непритягнення до дисциплінарної відповідальності працівників УСР в Дніпропетровській області ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_3 зазначає таке.
На її думку, відсутність спору не є підставою для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, про що свідчить зміст статті  170 КАС України,  а відтак в цьому,  полягає неправильне застосування норм права в оскаржуваній ухвалі.
Окрім того, як зазначає скаржниця, зміст наведеної вище частини судового рішення, дає підстави для висновку, що суд першої інстанції протиправно переклав обов`язок доказування на сторону позивача, що є неприпустимо в адміністративному судочинстві, у відповідності до частини 2 статті  77 КАС України.
По- четверте, скаржниця заявляє, що суд першої інстанції взагалі не навів аргументи, чому він відмовив в  розгляді її вимог про визнання протиправною бездіяльності  МВС України, яка полягає в ненаданні обґрунтованої відповіді на її скаргу від 04.01.2024 №С-4 та зобов`язанні МВС України розглянути вказану скаргу, з урахуванням оцінки, наданої судом обставинам у судовому рішенні у цій справі.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України, враховуючи відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи свідчать про таке.

ОСОБА_3 , будучи арбітражним керуючим, відповідно до положень підпункту «б» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом, на якого поширюється дія вказаного Закону та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.
Відповідно до постанови Господарського суду Дніпропетровської області ОСОБА_3 була призначена ліквідатором ТОВ «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТІСТ» (далі - ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ»).
Згідно постанови  Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.05. 2024 у справі №182/7494/23   ОСОБА_3 була визнана винною  у вчиненні інкримінованих їй адміністративних правопорушень, які кваліфіковані  за частиною 1 статті 172-7 КУпАП - як неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, та за частиною 2 статті 172-7 КУпАП - як вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 у справі 420/36764/23, яке набрало законної сили, були встановлені наступні  обставини.
Старшою уповноваженою 6-го відділу (протидії корупції) УСР в Дніпропетровській області Полоз А.М. проводилась перевірка матеріалів, щодо можливого порушення ліквідатором ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» - ОСОБА_1 вимог Закону України «Про запобігання корупції» та вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке, передбачено частинами 1 та 2 статті 172-7 КУпАП.
19.12.2023 УСР в Дніпропетровській області склало 8 проектів протоколів про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, стосовно арбітражної керуючої ліквідатора ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» Сластнікової Г.О. (4 протоколи за частиною 1 статті 172-7 КУпАП та  4 протоколи за частиною 2 статті 172-7 КУпАП).
Проекти зазначених протоколів, перед їх направленням для розгляду до місцевого суду, було погоджено Дніпропетровською обласною прокуратурою суду, що підтверджується листом від 19.12.2023 № 17-378вих23. 

На підставі наказу УСР в Дніпропетровській області № 628 від 20.12.2023, з метою  дотримання вимог статті  256 КУпАП (протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності) та статті  268 КУпАП (особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, зокрема, знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, їй роз`яснюються  права і обов`язки, про що робиться відмітка у протоколі),  до м. Одеса та до Одеської області було відряджено двох працівників 6-го відділу (протидії корупції) УСР в Дніпропетровській області на службовому автомобілі, у цивільному одязі, без табельної вогнепальної зброї, а саме ОСОБА_4 та   ОСОБА_5 .
Здійснивши виїзд за місцем реєстрації ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )   ОСОБА_4 та   ОСОБА_5 поспілкувалися  з донькою ОСОБА_1  – ОСОБА_2 2009 року народження.
За твердженням ОСОБА_4 , коли вони постукали у ворота будинку,  вийшла дівчина, на вигляд 17 років, вона і ОСОБА_6 їй представилися, надавши посвідчення поліцейських разом з жетоном. Дівчина назвалася донькою ОСОБА_1 та повідомила, що матері вдома немає. 
Далі, неповнолітня   ОСОБА_2 самостійно здійснила телефонний дзвінок матері, та повідомила що прибула поліція і добровільно передала свій телефон для спілкування ОСОБА_4 
ОСОБА_4 повідомила   ОСОБА_1 про ціль її приїзду, а саме про необхідність зустрітися для вручення протоколів про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачено частинами 1 та 2 статті  172-7 КУпАП. 
У відповідь ОСОБА_3 повідомила про зайнятість в суді і перенесла зустріч на 18:00 у м. Одесі. 
Водночас, на обумовлений час, ОСОБА_3  не з`явилася, а тому,  протоколи про адміністративні правопорушення пов`язані з корупцією були спрямовані поштою на її адресою  з повідомленням про вручення.
ОСОБА_4 , в межах означеної справи 420/36764/23, зазначала, що ніяких процесуальних заходів (у вигляді допиту чи опитування неповнолітньої) в ході розмови не проводилось, відео зйомка не застосовувалась, ніякого тиску, фізичного чи психологічного на неповнолітню не здійснювалося.
Також, із матеріалів справи вбачається, що  поліцейські ОСОБА_4 та   ОСОБА_5 провели бесіду з сусідкою ОСОБА_1 на предмет того, чи проживає, остання, за місцем реєстрації.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, з огляду на таке.

Відповідаючи на перший довід апеляції про помилковість рішення суду  першої інстанції щодо застосування до правовідносин, пов`язаних  з протиправними діями поліцейської ОСОБА_4 , пункту 2 частини 1 статті 170 КАС України, оскільки існує ухвала про закриття провадження  у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, колегія суддів установила таке.

Як згадувалося вище, 26.06.2024 Одеський окружної адміністративний суд, у справі 420/36764/23, прийняв ухвалу про закриття провадження, в частині позовних вимог ОСОБА_1 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправними дій,  які полягали в порушенні оперуповноваженою особою, старшим лейтенантом Департаменту стратегічних розслідувань ОСОБА_4 та іншими особами, які її супроводжували, статті  8 Європейської Конвенції з прав людини, статті 32 Конституції України, частини 3 статті 18, частини 4 статті  30, статті 31, частини 2 статті  33 Закону №  580-VIII. 
У цій справі ОСОБА_4 мала статус третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами скаржниці, що позов, заявлений у справі 420/36764/23 не збігається зі складом учасників адміністративного процесу у справі, яка є предметом даного розгляду.
До того ж, слід погодитися з доводами скаржниці, що фактичні обставини, викладені  у  справі 420/36764/23  є різними стосовно даної справи, що є предметом розгляду, оскільки більша частина  позову в цій справі  присвячена протиправним висновкам службового розслідування проведеного за заявою позивачки про незаконність дій поліцейської ОСОБА_4 .
На думку суду апеляційної інстанції, пункт  2 частини 1 статті 170 КАС України вимагає,  що відповідно до наведеної норми тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
За такого правового регулювання, колегія суддів висновує, що у суду першої інстанції були відсутні підстави відмовляти  у відкритті провадження у справі за частиною позову, яка стосувалася ОСОБА_4 за  пунктом 2 частини 1 статті 170 КАС України.

Переходячи до дослідження обставин чи відносяться до предметної юрисдикції  адміністративного суду позовні вимоги ОСОБА_1 , які заявлені також і в інтересах її неповнолітньої дитини ОСОБА_2  про визнання протиправними дій поліцейських ОСОБА_4 та Сисоєва А.Ю., що були проведені на виконання приписів статей 256 та 268 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).
Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Статтею 221 КУпАП визначено, що судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частинами 1 та 2 статті  172-7 КУпАП.
Як мовилося вище справа №182/7494/23 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частинами 1 та 2 статті 172-7 КУпАП була розглянута Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області.
За постановою суду 30.05.2024, у даній справі, ОСОБА_1 була визнана винною та на неї було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
За приписами статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 251 КУпАП унормовує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених  статтею 255  цього Кодексу.
Відповідно до статті  268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.  
Перелічуючи наведені норми КУпАП, колегія суддів, намагається довести свою правову позицію про те, що   ОСОБА_1 при розгляді справи про притягнення її до адміністративної відповідальності, повинна була довести, що докази, які збиралися у справі про адміністративне правопорушення були добути незаконним шляхом.
Зокрема, дії поліцейських щодо її розшуку для вручення протоколів, які виразилися у незаконному спостереженні   за її домоволодінням, щодо опитування сусідки, а також неповнолітньої дитини. Якщо б ці обставини що мали значення для правильного вирішення справи, суд повинен був їх врахувати та прийняти відповідне рішення.
За таких умов, доводи скаржниці, що заявлені нею вимоги проти поліцейських ОСОБА_4 та Сисоєва А.Ю. не могли бути розглянути в межах справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції оцінює критично.
Щодо доводів скаржниці, що неповнолітня ОСОБА_2 , права якої також порушені протиправними діями поліцейських, не могла бути учасником у справі про адміністративне правопорушення, а відтак її захист повинен бути здійснений  тільки в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів указує на таке.
Суд, якій розглядає справу по суті,  може постановити окрему ухвалу, в тому числі  у випадку неналежного виконання професійних обов`язків, зокрема працівників поліції. При цьому, окрема ухвала надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності вказаних працівників.
Відповідно до ст. 185-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишення посадовою особою без розгляду окремої ухвали суду або невжиття заходів до усунення зазначених в ній порушень закону, а так само несвоєчасна відповідь на окрему ухвалу суду тягнуть за собою накладення штрафу від двадцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, в межах справи про адміністративне правопорушення, за допомогою окремої ухвали,  можливо було вирішити питання про притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності.
З огляду на встановлені фактичні обставини справи та наведене правове регулювання, є правильним рішення суду першої інстанції  про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини  1 статті  170 КАС України, у випадку, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. 
Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції,  розгляд питання щодо правомірності процесуальних дій у справах про адміністративне правопорушення, в окремому позовному провадженні, без аналізу матеріалів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, у сукупності з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, не відповідає завданням адміністративного судочинства та у подальшому може призвести до виникнення нових судових спорів. 
Далі, колегія суддів звертає увагу, що згідно з вимогами частини 1 статті  239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, що «позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства», суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (аналогічне положення міститься в частині  6 статті 170 КАС України щодо відмови у відкритті провадження).
Водночас, розглядаючи наведений спір, колегія суддів дійшла висновку, що позивачка та її неповнолітня дитина, у зв`язку з обранням  неправильного способу захисту, за наявності альтернативного ефективного способу захисту, позбавлена права звернутися  до суду іншої юрисдикції з викладеними вище вимогами.

Вирішуючи доводи апеляційної скарги, які стосуються необґрунтованої  відмови суду  у відкритті провадження  за позовними вимогами, що заявлені до  УСР в Дніпропетровській області про  необ`єктивне проведення службового розслідування та непритягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , колегія суддів звертається до  правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові  від 22.03.2018 у справі №П/9901/135/18 (провадження №11-70сап18),  а також до правових висновків Касаційного адміністративного суду висловлених, зокрема, в ухвалі від 09. 01.2018 у справі №9901/148/18.
  Це є справи за позовами, в яких заявник обрав спосіб захисту, для якого законом визначено спеціальний порядок або встановлено обмеження стосовно суб`єкта звернення з відповідним позовом.
Зокрема, у вказаних справах, розглядалися правовідносини щодо оскарження особами, які не є суб`єктами дисциплінарного провадження,  висновків  дисциплінарних комісій.
Проаналізувавши зміст указаних судових актів, колегія суддів дійшла таких висновків.
По – перше, висновок дисциплінарної комісії про закінчення службового розслідування у зв`язку з тим, що факти, викладені у скаргах ОСОБА_1 від 27.12.2023 №С-251 та від 04.01.2024 №С-4  про неправомірні дії працівників УСР в Дніпропетровській області не підтвердилися  не може бути самостійним предметом судового розгляду.
По – друге, право оскарження рішення дисциплінарної комісії за результатами проведення службового розслідування  має поліцейський  (стосовно якого подано дисциплінарну скаргу) як суб`єкт цього дисциплінарного провадження. Особи, за дисциплінарною скаргою яких  дисциплінарна комісія приймає рішення, не є суб`єктами дисциплінарного провадження і не наділені правом на оскарження її рішень як за результатами дисциплінарного провадження, так і стосовно вирішення питання про його відкриття.
Відповідно до пункту 1 статті 24  Дисциплінарного Статуту, поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення протягом місяця з дня його виконання (реалізації) шляхом подання рапорту до прямого керівника особи, яка застосувала дисциплінарне стягнення, а також шляхом звернення до суду в установленому порядку.
Отже, з наведеного правового регулювання випливає, що оскарженню, зокрема, у судовому порядку підлягають ті рішення дисциплінарної комісії, які прийнято за результатами дисциплінарного провадження, і право на таке оскарження має поліцейський (стосовно якого подано дисциплінарну скаргу) як суб`єкт цього дисциплінарного провадження. Особи, за дисциплінарною скаргою яких  дисциплінарна комісія приймає рішення у визначеному, Дисциплінарним Статутом, порядку,  не є суб`єктами дисциплінарного провадження і за цим Законом не наділені правом на оскарження рішень дисциплінарних комісій, як за результатами дисциплінарного провадження, так і стосовно вирішення питання про його відкриття.
На тлі цього, колегія суддів зазначає про правильність рішення суду першої інстанції про відмову ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України, адже з позовом звернулися особи, яким не надано таке право.

Досліджуючи доводи скаржниці  про відмову суду першої інстанції розглядати, заявлені нею, до МВС України, вимоги  про визнання протиправною бездіяльності щодо неналежного розгляду скарги, колегія суддів наголошує, що  ці вимоги судом першої інстанції не розглядалися у зв`язку з тим, що позивачка не усунула недоліки, визначені в ухвалі від 14.10.2024  та не подала заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.
Як випливає із заяви про залишення позову без руху, суд першої інстанції установив, що наведені вище вимоги до МВС України, заявлені з пропуском строку звернення до суду та запропонував позивачці подати відповідну заяву, в якій обґрунтувати поважність причин такого пропуску.
В ухвалі від 11.11.2024, суд указав, що позивачі не виконали, у встановлений строк, вимоги ухвали від 14.10. 2024 і  за таких підстав повернув позовну заяву на адресу ОСОБА_1 , яка також діє  в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 
Позаяк, суд першої інстанції не приймав рішення про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України, в частині позовних вимог до МВС України про визнання протиправною бездіяльності щодо неналежного розгляду скарги, відсутні підстави розглядати доводи апеляції з цього приводу.
Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України, для зміни судового рішення.
За приписами вказаної норми, підставою зміни судового рішення є порушення норм процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів вважає, що порушення норм процесуального права виразилося у застосуванні судом до спірних правовідносин пункту 2 частини 1 статті 170 КАС України (відмова у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі).

Розподіл судових витрат у даній справі не передбачений.

Керуючись статтями 170, 308, 311, 312, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 2009 року народження – задовольнити частково.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 2009 року народження до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, в особі Управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, старшого уповноваженого 6-го відділу (протидії корупції) Управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області Полоз Альони Михайлівни, старшого уповноваженого 6-го відділу (протидії корупції) Управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області Сисоєва Артема Юрійовича про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, змінити, виклавши її мотивувальну частину, в редакції цієї постанови.
В іншій частині ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Доповідач – суддя                                                            І. О. Турецька

                   суддя                                                            Ю. М. Градовський

                   суддя                                                            Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 13.01.2025.