УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2025 року
м. Київ
справа № 639/4232/23
провадження № 51-5341 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої                           ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 серпня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від  25 липня 2024 року, 
Короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини
За вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 серпня 2023 року, залишеного без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від  25 липня 2024 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1                        ст. 111-1 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 15 років.
Суд визнав ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК, а саме у колабораційній діяльності, публічних закликах громадянином України до підтримки рішень та дій держави-агресора і до співпраці з державою-агресором.
Як установив суд, після початку збройної агресії рф проти України, під час дії воєнного стану, 20 січня 2023 року громадянин України - ОСОБА_4 був поміщений до ДУ «Харківський слідчий ізолятор», що розташований за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях 99. Надалі у ОСОБА_4 , який був слідчо-заарештованим та перебував у камері № 610, режимного корпусу № 6 вищевказаної установи, виник протиправний умисел, спрямований на здійснення публічних закликів до підтримки рішень та дій держави-агресора і до співпраці з державою-агресором. Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, в порушення вимог статей 1, 2, 65, 68 Конституції України, з метою ослаблення національних інтересів України, сприяння рф та її представникам у порушенні суверенітету України та тимчасової окупації України, створення в суспільстві думки про протиправність та легітимність дій представників влади і службових осіб збройних сил рф, щодо вторгнення та окупації території суверенної держави України, в період часу 20 січня 2023 року до 23 лютого 2023 року систематично, у присутності інших, слідчо-заарештованих осіб співкамерників, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які на той час утримувались в тій же камері, достовірно знаючи, що за його діями спостерігають ці особи умисно та протиправно, почав висловлюватися в підтримку дій та рішень держави агресора рф, а саме такими фразами: «скоро Харків буле руським містом»; «армія росії тільки допомагає нам та визволяє нас з нашої нікчемної держави»; «Збройні сили України нікчемні, ми повинні рівнятися на армію рф», чим публічно ОСОБА_4 закликав своїх співкамерників, до підтримки рішень та дій держави-агресора і до співпраці з державою - агресором. 
Надалі 23 лютого 2023 року ОСОБА_4 переведено до камери № 605, режимного корпусу № 6 вищевказаної установи, де він, відчуваючи безкарність за раніше вчинені публічні заклики до підтримки рішень та дій держави-агресора, діючи з прямим умислом об`єднаним єдиною протиправною метою, знову вирішив вчинити публічні заклики до підтримки рішень та дій держави агресора і до співпраці з державою агресором. Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом в порушення вимог статей 1, 2, 65, 68 Конституції України, з метою ослаблення національних інтересів України, сприяння рф та її представникам у порушенні суверенітету України та тимчасової окупації України, створення в суспільстві думки про протиправність та легітимність дій представників влади і службових осіб збройних сил рф, щодо вторгнення та окупації території суверенної держави України, в період часу з 23 лютого до 17 березня 2023 року систематично, у присутності інших, слідчо-заарештованих осіб співкамерників, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які на той час утримувались в тій же камері, достовірно знаючи, що за його діями спостерігають ці особи умисно та протиправно, почав висловлюватися в підтримку дій та рішень держави-агресора рф, а саме такими фразами: «скоро Харків буде руським містом»; «армія рф тільки допомагає нам та визволяє нас з нашої нікчемної держави»; «Збройні сили України нікчемні, ми повинні рівнятися на армію рф»; «ми повинні втекти та приєднатися до армії рф», чим публічно ОСОБА_4 закликав своїх співкамерників, до підтримки рішень та дій держави-агресора і до співпраці з державою - агресором. 
Після цього, 17 березня 2023 року ОСОБА_4 переведено до камери № 607, режимного корпусу № 6 вищевказаної установи, де він, відчуваючи безкарність за раніше вчинені публічні заклики до підтримки рішень та дій держави агресора, діючи з прямим умислом об`єднаним єдиною протиправною метою, знову вирішив вчинити публічні заклики до підтримки рішень та дій держави агресора і до співпраці з державою агресором. Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом в порушення вимог статей 1, 2, 65, 68 Конституції України, з метою ослаблення національних інтересів України, сприяння рф та її представникам у порушенні суверенітету України та тимчасової окупації України, створення в суспільстві думки про протиправність та легітимність дій представників влади і службових осіб збройних сил рф, щодо вторгнення та окупації території суверенної держави України, в період часу з 17 березня до 18 липня 2023 року систематично, у присутності інших, слідчо-заарештованих осіб співкамерників, а саме: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які на той час утримувались в тій же камері, достовірно знаючи, що за його діями спостерігають вищевказані особи умисно та протиправно, почав висловлюватися в підтримку дій та рішень держави-агресора рф, а саме такими фразами: «скоро Харків буде руським містом»; «армія рф тільки допомагає нам та визволяє нас з нашої нікчемної держави»; «Збройні сили України нікчемні, ми повинні рівнятися на армію рф»; «ми повинні втекти та приєднатися до армії рф», чим публічно ОСОБА_4 закликав своїх співкамерників, до підтримки рішень та дій держави-агресора і до співпраці з державою - агресором.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
У касаційній скарзі засуджений  ОСОБА_4 просить скасувати на підставах, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), судові рішення щодо нього і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування зазначає, що справа щодо нього за ч. 1 ст. 111-1 ККсфабрикована. Місцевий суд розглянув провадження у спрощеному порядку, однак на момент ознайомлення з документами та підписання заяв він перебував в пригніченому моральному стані, а тому не розумів наслідків такого розгляду. 
Також у касаційній скарзі засуджений вказує, що працівники ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та співкамерники чинили на нього тиск. З цього приводу він скаржився, у тому числі через свого захисника, до уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Державного бюро розслідувань та місцевого суду, однак вони належним чином не відреагували. 
Апеляційний суд вказані порушення не виправив.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Зі змісту судових рішень вбачається, що ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК, яке полягає у колабораційній діяльності, та відповідно до ст. 12 КК є кримінальним проступком.
Параграф 1 глави 30 КПК регламентує порядок спрощеного провадження щодо кримінальних проступків.
За змістом ч. 1 ст. 302 КПК прокурор має право надіслати до суду обвинувальний акт із клопотанням про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за умови, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, не заперечують проти такого розгляду.
У такому разі відповідно до вимог ч. 2 ст. 302 КПК слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний роз`яснити підозрюваному зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Крім того, слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний впевнитися у добровільності згоди підозрюваного на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта (ч. 2 ст. 381 КПК).
Вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду (ч. 2 ст. 382 КПК).
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії оскарженого вироку, судовий розгляд цієї справи відбувався у спрощеному провадженні в порядку, передбаченому статтями 381 - 382 КПК. 
Обвинувальний акт надійшов до суду разом із клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному провадженні. Добровільність позиції ОСОБА_4 підтверджувалась, зокрема, його письмовою заявою, підписаною у присутності захисника - адвоката ОСОБА_16 , яку місцевий суд дослідив, та у якій ОСОБА_4 беззастережно визнав вину у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК, повідомив, що згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК, та погодився на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.  
Дослідивши матеріали провадження місцевий суд ухвалив вирок, не погодившись з яким, засуджений ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду. 
Переглянувши вказане судове рішення в апеляційному порядку, цей суд проаналізував доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_4 , зокрема, щодо незаконності рішення місцевого суду в частині розгляду кримінального провадження у спрощеному порядку на підставі ст. 381 КПК, перевірив матеріали провадження, заслухав думку ОСОБА_4 та правильно зауважив на наявність у матеріалах провадження заяви поданої ОСОБА_4 . 
Апеляційний суд також надав оцінку доводам ОСОБА_4 про його можливе нерозуміння розгляду обвинувального акта у спрощеному порядку, у тому числі з огляду на те, що він перебував в пригніченому моральному стані, закцентувавши увагу та тому, що під час підписання вищезгаданої заяви ОСОБА_4 була присутня його захисник ОСОБА_16 - професійний адвокат, яка уповноважена надавати кваліфіковану правову допомогу та володіє спеціальними знаннями у сфері права, з огляду на що, його письмова згода була не лише добровільною, а й усвідомленою. 
Жодних застережень щодо неналежного виконання вказаним захисником своїх професійних обов`язків в оскаржених судових рішеннях немає, не містить таких посилань і касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 , а тому і підстав вважати, що було неналежно виконано вимоги ч. 2 ст. 302 КПК, неналежно забезпечено право на захист, він не розумів порядок розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні, немає.
Покарання призначене ОСОБА_4 є справедливим, відповідає його меті й загальним засадам, визначеним у статтях 50, 65 КК.
Також у касаційній скарзі засуджений вказує, що працівники ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та співкамерники чинили на нього моральний та фізичний тиск. З цього приводу він скаржився, у тому числі через свого захисника, до уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та Державного бюро розслідувань, однак отримував відписки. Також за наслідками розгляду його скарги Комінтернівським районним судом м. Харкова, Теруправлінням ДБР у місті Полтава було розпочато розслідування, за наслідком якого жодних порушень не виявлено, а кримінальне провадження № 62023170020001671 від 17 серпня 2023 року за ч. 2 ст. 365 КК - закрито. 
З огляду на викладене, наведені судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях висновки є належним чином умотивованими та обґрунтованими. З такими висновками погоджується і колегія суддів. 
Зміст вироку та ухвали відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Посилань на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування оспорюваних судових рішень, як і доводів про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, касаційна скарга ОСОБА_4 не містить.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 серпня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від  25 липня 2024 року. 
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                     ОСОБА_3