ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" березня 2025 р.           Справа№ 910/11574/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шапрана  В.В.
суддів:            Андрієнка  В.В. 
          Буравльова  С.І. 
 
без повідомлення учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгова дистрибуційна компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2024

у справі №910/11574/24 (суддя - Бондарчук В.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія Партнер"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгова дистрибуційна компанія"
про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія Партнер" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгова дистрибуційна компанія" про стягнення 24525,47 грн, з яких: 24300 грн - основний борг, 79,67 грн - 3 % річних та 145,80 грн - інфляційні втрати.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням зобов`язань за договором з надання послуг по супроводу та доставці товарів №Т-2004 від 20.04.2023.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 відкрито провадження у справі №910/11574/24, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2024 у справі №910/11574/24, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія Партнер" задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгова дистрибуційна компанія" на користь позивача 24300 грн заборгованості, 77,89 грн 3% річних, 145,80 грн інфляційних втрат та 7999,42 грн витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська торгова дистрибуційна компанія" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що місцевим господарським судом під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів скарги апелянт відмічає, що згідно умов спірного договору у відповідача виникає обов`язок із оплати послуг лише після отримання від позивача акту приймання-передачі наданих послуг, товарно-транспортної накладної, податкової накладної, рахунку на оплату. Проте із наданої позивачем експрес-накладної нової пошти не вбачається за можливе встановити, які саме документи було направлено відповідачу. Відповідач вказує, що господарські відносини між сторонами тривають більше року, а тому відповідач міг направити позивачу документацію по інших поставках. Водночас відповідач стверджує, що судом першої інстанції безпідставно, в порушення приписів ст. 80 ГПК України, прийнято подану позивачем після відкриття провадження у справі експрес-накладну.
Також скаржник вважає, що надана позивачем заявка є неналежним доказом узгодженості вартості наданих послуг, оскільки вона не підписана представником відповідача та у заявці вказано, що вона видана до угоди на надання транспортно-експедиційних послуг. Отже, на переконання відповідача, позивачем не надано належних доказів на підтвердження виконання своїх зобов`язань щодо надання відповідачу повного комплекту первинної документації, з огляду на що строк виконання грошового зобов`язання у відповідача не настав.
Крім того скаржник вказує на недоведеність позивачем розміру витрат на правову допомогу, оскільки в договорі про надання правової допомоги відсутня вказівка на розмір гонорару адвоката та на порядок його розрахунку. За твердженнями скаржника, заявлений позивачем розмір судових витрат у сумі 8000 грн не відповідає критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності та співмірності відповідно до ціни позову.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2024 апеляційну скаргу у справі №910/11574/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Буравльов С.І., Андрієнко В.В.
Перевіривши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгова дистрибуційна компанія", суддею-доповідачем виявлено недоліки такої скарги, а саме відсутність доказів сплати судового збору у встановленому розмірі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2024 апеляційну скаргу у справі №910/11574/24 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків апеляційної скарги.
Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгова дистрибуційна компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2024 у справі №910/11574/24, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), а також встановлено позивачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.
В межах встановлених судом процесуальних строків позивачем не було надано відзиву на апеляційну скаргу відповідача, що в свою чергу не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення, відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України.
За змістом ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки сторони письмово висловили свою правову позицію з даного спору, клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Як слідує з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 20.04.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія Партнер" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська торгова дистрибуційна компанія" (замовник) укладено договір з надання послуг по супроводу та доставці товарів №Т-2004, відповідно до якого виконавець зобов`язався за замовленням замовника надавати йому послуги з супроводу та доставки вантажу, товару в пункт призначення в межах України і видавати товар уповноваженому на його отримання особі (одержувачу), а замовник зобов`язаний оплачувати послуги виконавця по супроводу та доставці товару.
Згідно із п. 4.3. договору, виконавець зобов`язаний надати замовнику після підписання акту приймання-передачі наданих послуг комплект первинних бухгалтерських документів (в тому числі, але не виключно: рахунок, товарно-транспортна накладна, податкова накладна та ін.) передбачені приписами чинного законодавства для здійснення бухгалтерського, податкового і статистичного обліку. У разі невиконання цієї умови замовник має право утримати грошові кошти і не проводити оплату послуг виконавця до моменту надання виконавцем належно оформлених документів.
Відповідно до п. 5.1. договору розрахунок за послуги з доставки товару здійснюється згідно заявок замовника, товарно-транспортних накладних та актів приймання-передачі наданих послуг, підписаних уповноваженими представниками сторін.
Пунктом 5.2. договору сторонами унормовано, що кожні 10 днів сторони складають акт приймання-передачі наданих послуг. Замовник проводить оплату протягом 65 (шістдесяти п`яти) календарних днів з моменту обопільного підписання акту приймання-передачі наданих послуг відповідно до рахунку, виставленого виконавцем.
В п. 5.3. договору сторони погодили, що обов`язковою умовою для оплати послуг із супроводу і доставці товару згідно даного договору, є наявність у замовника оформлених в установленому чинним законодавством України порядку відповідної накладної, товарно-транспортної накладної встановленого зразка, належним чином оформленої і зареєстрованої в єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та інших документів, передбачених чинним законодавством та умовами цього договору, а також відповідність узгодженої вартості послуг зазначеної в актах приймання-передачі наданих послуг сторонами вартості послуг. При відсутності одного із зазначених документів, а також в разі їх неналежного оформлення або наявності розбіжностей у відомостях або даних, замовник повинен письмово попередити виконавця протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання відповідного акту приймання-передачі наданих послуг. В такому випадку виконавець повинен протягом 7 (семи) календарних днів, з моменту отримання такого письмового повідомлення від замовника, надати замовнику відповідні виправлені або коригувальні документи.
Договір укладено на термін до 31.12.2023, він вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами договірних зобов`язань (п. 9.6. договору).
Пунктом 9.8. договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення дії цього договору в місячний термін до закінчення строку його дії, договір вважається продовженим (пролонгованим) на 1 (один) рік і на тих же умовах, які були передбачені цим договором, незалежно від кількості разів таких повноважень.
З огляду на відсутність в матеріалах справи заяв про припинення дії цього договору, слід вважати, що дію договору пролонговано на один рік. 
Згідно із заявкою №83297 від 30.05.2024 позивач зобов`язався надати відповідачу послуги із супроводу та доставки вантажу із с. Білогородка Київської області до с. Хортиця Запорізької області, вартість послуг становить 24300 грн.
На виконання умов договору позивачем надані відповідачу послуги із супроводу та доставки вантажу, що підтверджується товарно-транспортною накладною №2100093096 від 31.05.2024, актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) №433 від 01.06.2024 на суму 24300 грн та рахунком на оплату №433 від 01.06.2024 на суму 24300 грн.
Також на виконання умов п. 5.3. договору, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК Партнер" створило податкову накладну із порядковим №433 від 01.06.2024, яку зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних 04.06.2024 за №9150409707, що підтверджується відповідною квитанцією про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
В підтвердження виконання умов п. 4.3. договору щодо надсилання відповідачу акту здачі-приймання робіт та рахунку на оплату, позивачем надано суду експрес-накладну Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова-Пошта" №20450936475605 від 03.06.2024.
За повідомленням позивача, вказані документи Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська торгова дистрибуційна компанія" отримало 04.06.2024, проте оплату за надані послуги із супроводу та доставки вантажу на суму 24300 грн не здійснило, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість в цій сумі.
27.08.2024 позивач надіслав відповідачу претензію щодо сплати заборгованості за надані послуги у розмірі 24300 грн, яка залишена без відповіді та задоволення зі сторони відповідача.
Враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК Партнер" звернулося з даним позовом до суду та просило стягнути з відповідача 24300 грн основного боргу, 3% річних у сумі 79,67 грн та інфляційні втрати у розмірі 145,80 грн, нарахованих за період з 08.08.2024 по 16.09.2024.
Заперечуючи проти позовних вимог відповідач вказував, що не отримував від позивача документи, передбачені п. 4.3. договору, у зв`язку із чим строк оплати за надані послуги не настав.
Господарський суд міста Києва встановивши факт порушення відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача основної суми боргу. Здійснивши арифметичну перевірку наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат суд встановив, що позивач повинен був здійснити оплату за надані послуги до 08.08.2024 включно, відповідно нарахування необхідно здійснювати з 09.08.2024 по 16.09.2024. Відтак, за розрахунком суду обґрунтованою до стягнення є сума 3% річних у розмірі 77,89 грн та інфляційних втрат у розмірі 145,80 грн.
З наведеними висновками місцевого господарського суду погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).
Відповідно до статей 626 - 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Дослідивши зміст укладеного між сторонами у справі договору, колегія суддів вважає, що даний договір є змішаним та містить ознаки як договору надання послуг, за яким відповідно до ст. 901 ЦК України одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором, так і договору перевезення вантажу, за яким відповідно до ст. 307 ГК України та ст. 909 ЦК України одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Згідно з п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 (далі - Правила), договір про перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання; перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно- матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Пунктом 11.1 цих Правил визначено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, яка містить всі обов`язкові реквізити, визначені Законом України «Про автомобільний транспорт», форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. 
Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках (п. 11.3 Правил).
У разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається перевізнику (п. 11.5 Правил).
Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 затверджено Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (далі - Положення №88), згідно з п. 1.2 якого, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції. Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Пунктом 2.1 Положення №8 передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», документом для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для водія є, серед інших, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.
Таким чином, товарно-транспортна накладна підтверджує факт надання послуг з перевезення товарів (якщо таке перевезення здійснюється на договірних умовах), документує рух матеріальних цінностей та є одним із доказів реальності здійснення господарської операції з постачання товарів.
Відсутність товарно-транспортної накладної, тим не менш, не може бути самостійною підставою вважати господарську операцією такою, що не відбулася, а причини відсутності ТТН у кожному конкретному випадку мають бути досліджені судом.
Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.
Отже, для здійснення транспортно-експедиторської діяльності наявність товарно-транспортного документа (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо) є обов`язковою. В такому випадку товарно-транспортний документ є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції, а його відсутність, відповідно, свідчить про формальне документальне оформлення транспортно-експедиторської послуги.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надані послуги по супроводу та доставці товарів на суму 24300 грн згідно заявки №83297 від 30.05.2024 із зазначенням маршруту, дати та часу завантаження/розвантаження, марки автомобіля. Заявка підписана лише зі сторони позивача.
На виконання умов договору, позивачем складено та підписано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №433 від 01.06.2024 на суму 24300 грн, а також рахунок на оплату №433 від 01.06.2024 на суму 24300 грн. Вказані документи надіслано відповідачу, що підтверджується експрес-накладною Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова-Пошта" №20450936475605 від 03.06.2024. Проте, відповідач підписаний акт здачі-приймання робіт (надання послуг) не повернув, будь-яких заперечень щодо обсягу, якості та вартості наданих послуг не надав.
Відповідач стверджує, що оскільки вартість перевезень була необумовленою, непогодженою та непідтвердженою сторонами, у зв`язку з підписанням заявки та акту здачі-приймання робіт лише позивачем, відповідно до умов договору він не зобов`язаний її оплачувати, що свідчить про безпідставність позовних вимог. 
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору та на підставі заявки, позивачем доставлено транспортний засіб до місця завантаження (31.05.2024), отримано вантаж для перевезення та здійснено перевезення вантажу за визначеною заявкою, що підтверджується виписаною у місці завантаження товарно-транспортною накладною №2100093096 від 31.05.2024, підписаною представниками сторін та скріпленою печатками.
При цьому колегія суддів зазначає, що товарно-транспортна накладна №2100093096 від 31.05.2024 містить ідентичні відображеним у заявці №83297 від 30.05.2024 відомості щодо замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, перевізника, маршруту, місця завантаження/розвантаження вантажу та марки автомобіля, що дає підстави стверджувати, що вказана заявка була погоджена (надана) відповідачем. 
Разом з тим наявність у заявці інформації про те, що вона видана до угоди на надання транспортно-експедиційних послуг, а не на виконання договору №Т-2004, не може бути підставою для визнання її неналежним доказом у справі, оскільки інформація наведена у заявці та товарно-транспортній накладній є ідентичною, що дає підстави припускати про наявність описки у заявці. До того ж, відповідач вказуючи на наявність між сторонами інших договірних відносин не надав до суду іншого договору (угоди) ніж той, що міститься у матеріалах справи.
Відтак, підписання відповідачем товарно-транспортної накладної, яка є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", фіксує факт здійснення господарської операції і є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отримані послуги.
Відповідно до п. 5.1. договору розрахунок за послуги з доставки товару здійснюється згідно заявок замовника, товарно-транспортних накладних та актів приймання-передачі наданих послуг, підписаних уповноваженими представниками сторін.
При цьому, у пункті 4.3. договору передбачено, що виконавець зобов`язаний надати замовнику після підписання акту приймання-передачі наданих послуг комплект первинних бухгалтерських документів (в тому числі, але не виключно: рахунок, товарно-транспортна накладна, податкова накладна та ін.) передбачені приписами чинного законодавства для здійснення бухгалтерського, податкового і статистичного обліку. У разі невиконання цієї умови замовник має право утримати грошові кошти і не проводити оплату послуг виконавця до моменту надання виконавцем належно оформлених документів.
З матеріалів справи слідує, що на виконання умов наведених пунктів договору, позивачем складено та підписано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №433 від 01.06.2024 на суму 24300 грн, а також рахунок на оплату №433 від 01.06.2024 на вказану суму.
03.06.2024 позивачем надіслано відповідачу вказані вище документи, що підтверджується експрес-накладною Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова-Пошта» №20450936475605, в якій зазначено: тип відправлення: документи; опис: документи; додаткова інформація: даф 16 номер 433; плановий час доставки 04.06.2024. Відповідач підписаний акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №433 від 01.06.2024 на суму 24300 грн не повернув, будь-яких заперечень щодо обсягу, якості та вартості наданих послуг не надав.
Зважаючи на те, що умовами договору сторони не передбачили конкретного способу надіслання/передачі виконавцем замовнику документів в підтвердження наданої послуг, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про виконання позивачем п. 4.3 договору шляхом направлення документів за допомогою служби доставки «Нова-Пошта».
Доводи скаржника про прийняття судом першої інстанції поданої позивачем 28.09.2024 експрес-накладної Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова-Пошта» №20450936475605 з порушенням приписів ст. 80 ГПК України є помилковими, оскільки до позовної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія Партнер" долучило специфікацію до акту наданих послуг №НП-011836428 від 10.06.2024 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Нова-Пошта» за документом ЕН №20450936475605 від 03.06.2024. Тоді як 28.09.2024, з метою додаткового підтвердження направлення відповідачеві документів для оплати за заявкою №83297 від 30.05.2024, позивач надав копію експрес-накладної №20450936475605. Отже, подана позивачем 28.09.2024 до суду копія експрес-накладної не є новим доказом в розумінні приписів процесуального законодавства, а відтак, в даному випадку, не підлягають застосуванню приписи ч. 8 ст. 80 ГПК України.
Згідно п. 5.3 договору обов`язковою умовою для оплати послуг із супроводу і доставці товару згідно даного договору, є наявність у замовника оформлених в установленому чинним законодавством України порядку відповідної накладної, товарно-транспортної накладної встановленого зразка, належним чинному оформленої і зареєстрованої в єдиному реєстрі податкових накладних та інших документів, передбачених чинним законодавством та умовами цього договору, а також відповідність узгодженої вартості послуг зазначеної в актах приймання-передачі наданих послуг сторонами вартості послуг. При відсутності одного із зазначених документів, а також в разі їх неналежного оформлення або наявності розбіжностей у відомостях або даних, замовник повинен письмово попередити виконавця протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання відповідного акту приймання-передачі наданих послуг. В такому випадку виконавець повинен протягом 7 (семи) календарних днів, з моменту отримання такого письмового повідомлення від замовника, надати замовнику відповідні виправлені або коригувальні документи.
На виконання цієї умови договору позивачем створено податкову накладну із порядковим №433 від 01.06.2024, яку зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних 04.06.2024 за №9150409707, що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. 
Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, строки та в порядку, що встановлені договором.
Північний апеляційний господарський суд відмічає, що ч. 5 ст. 626 ЦК України чітко закріплює презумпцію відплатності договору, якщо сторонами не встановлено інше, ч. 2 ст. 901 ЦК України містить норму про можливість застосування положень глави 63 до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. 
Відтак, зважаючи на підписання сторонами товарно-транспортної накладної за договором, обов`язок відповідача-отримувача послуг оплатити вартість виконаних робіт виникає в силу закону (ст. ст. 626, 903 ЦК України, ст. 311 ГК України) та не може ставитися в залежність від не направлення/неотримання останнім акту виконаних робіт, рахунку на оплату тощо.
При цьому, зважаючи на встановлені судом обставини даної справи (підписання сторонами договору, ідентичність інформації, що міститься в заявці, з інформацією наявною в товарно-транспортній накладній, підписання сторонами товарно-транспортної накладної, реєстрація позивачем податкової накладної) не направлення (направлення через поштового перевізника Нова пошта з зазначенням отримувачем Ярослава, тел. 38067-333-01-23) документів передбачених п. 4.3 договору не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, а отже не звільняє відповідача від обов`язку з оплати наданих послуг зважаючи на те, що останній отримав зазначені в п. 4.3 договору документи, зокрема, при зверненні позивача до суду з даним позовом.
Таким чином, ураховуючи встановлені вище обставини та беручи до уваги, що надані позивачем докази в підтвердження позовних вимог, є більш вірогідними ніж доводи наведені відповідачем в їх спростування (без надання жодних доказів), колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та вважає, що позивачем належним чином виконано умови п. 4.3. та п. 5.3. договору (04.06.2024 відповідач отримав відправлені позивачем документи), внаслідок чого 08.08.2024 у відповідача виник обов`язок з оплати отриманих послуги.
Беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем зобов`язань з оплати отриманих послуг, строк виконання якого настав, позовні вимоги про стягнення з відповідача основаної заборгованості в сумі 24300 грн є обґрунтованими.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 79,67 грн та інфляційні втрати у розмірі 145,80 грн, нараховані за період з 08.08.2024 по 16.09.2024, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Дослідивши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів встановила, що розрахунки здійснені за період з 08.08.2024 по 16.09.2024 (враховуючи п. 5.2 договору щодо оплати послуг протягом 65 днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг, відповідно до виставленого рахунку). Водночас, як було зазначено, документи за спіним договором (акт здачі-приймання робіт та рахунок на оплату) було отримано відповідачем 04.06.2024, а відтак оплату отриманих послуг відповідач повинен був здійснити до 08.08.2024. З 09.08.2024 відповідач вважається таким, який прострочив виконання грошового зобов`язання. А тому нарахування сум передбачених ст. 625 ЦК України слід здійснювати з 09.08.2024.
За результатами перевірки перерахунку даної частини позовних вимог нарахованих після 08.08.2024 (з 09.08.2024), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове їх задоволення, а саме у розмірі 145,80 грн інфляційних втрат та 77,89 грн 3% річних.
Стосовно заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія Партнер" до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн колегія суддів відмічає таке.
Як слідує з матеріалів справи, у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн.
Місцевий господарський суд за наслідками розгляду спору, встановивши надання позивачем належних та допустимих доказів в підтвердження понесених витрат, врахувавши пропорційність задоволення позовних вимог, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 7999,42 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Суд апеляційної інстанції погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Разом з тим чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).
Разом із тим у ч. 5 зазначеної статті цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу.
Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч. ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.
Отже, для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як слідує з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції при розгляді справи №910/11574/24 на суму 8000 грн, відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, позивачем було надано: 
- договір про надання правової допомоги від 01.09.2024, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТК Партнер» та адвокатом Діордієвим Олексієм Сергійовичем; 
- акт прийому-передачі №1 від 16.09.2024, відповідно до якого адвокатом надано позивачу послуги на загальну суму 8000 грн; 
- квитанцію до прибуткового касового ордеру від 16.09.2024 на суму 8000 грн (підстава: оплата за надані послуги з правничої допомоги адвоката згідно договору від 01.09.2024).
За змістом ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частиною 3 статті 237 ЦК України унормовано, що однією з підстав виникнення представництва є договір.
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону №5076-VI).
Закон №5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Частинами 2 та 2 статті 30 Закону №5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Матеріалами справи підтверджується, що правову допомогу Товариству з обмеженою відповідальністю «ТК Партнер» у ході розгляду даної справи надавав адвокат Діордієв О.С. на підставі ордеру серія АР №1197840 від 16.09.2024.
Згідно договору від 01.09.2024 про надання правової допомоги, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТК Партнер» та адвокатом Діордієвим О.С., замовник доручає, а адвокат зобов`язується надати правову допомогу при розгляді в судах загальною юрисдикції всіх інстанцій справ, що стосуються замовника з усіма правами, передбаченими чинним законодавством України (п. 1.1 договору).
Здача-приймання наданих послуг оформляється актом, що підписується обома сторонами цього договору (п. 2.3 договору).
Вартість послуг адвоката за цим договором визначається за домовленістю сторін (п. 3.1 договору).
У відповідності до п. 3.2 договору платежі здійснюються шляхом передачі готівкових коштів адвокату на підставі підписаного акту прийому-передачі наданих послуг чи будь-яким іншим способом, що не суперечить чинному законодавству України.
Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами й діє до 31.12.2024, або до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.
Відповідно до акту прийому-передачі №1 від 16.09.2024 адвокатом надано товариству наступні послуги: 
- здійснено консультацію замовнику щодо способу захисту порушених прав, здійснено огляд судової практики у спорах суміжних із предметом спору замовника - 1 година вартістю 2000 грн;
- аналіз первинних документів, наданих замовником на підтвердження наявності заборгованості, формування правової позиції щодо предмету спору - 1 година вартістю 2000 грн;
- зібрано докази, вивчено та проаналізовано документи надані замовником для судового захисту інтересів у справі про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгова дистрибуційна компанія" - 2 години вартістю 4000 грн;
Загальна вартість наданих послуг згідно вказаного акту становить 8000 грн. Також в акті зазначено, що сторони не мають претензій одна до одної.
В якості доказів оплати наданих адвокатом послуг позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордеру від 16.09.2024 на суму 8000 грн.
Таким чином, подані позивачем документи щодо наданих послуг на професійну правничу допомогу адвоката, в рамках розгляду спору у даній справі в суді першої інстанції, є належними і допустимими доказами в підтвердження обставин реальності понесених стороною витрат, визначених ст. 126 ГПК України. 
При цьому, враховуючи, що умовами договором про надання правової допомоги сторони узгодили, що вартість послуг визначається за домовленістю сторін, а в подальшому між товариством та адвокатом без жодних зауважень підписано акт прийому-передачі де відображено вид послуг, кількість витраченого часу та їх вартість, колегія суддів вважає, що сторони дійшли згоди щодо вартості послуг за договором. Таким чином є безпідставні твердження скаржника про недоведеність позивачем розміру понесених витрат на правову допомогу.
Північний апеляційний господарський суд наголошує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від №640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо). 
З огляду на зазначене, вирішуючи питання про стягнення судових витрат за надання правової допомоги, з урахуванням критеріїв розумності і реальності таких витрат, їх співмірності зі складністю справи та виконаною адвоком роботою (наданими послугами), наданих стороною доказів на підтвердження таких витрат, а також враховуючи, що саме прострочення відповідача стало наслідком звернення позивача до суду з даним позовом, беручи до уваги часткове задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд, в силу положень п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, дійшов вірного висновку про покладення на відповідача судових витрат на правничу допомогу, заявлених позивачем, у розмірі 7999,42 грн.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2024 у справі №910/11574/24 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається, у зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгова дистрибуційна компанія" не підлягають задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.
Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.
Вказана справа є малозначною, а тому прийнята постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1 Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгова дистрибуційна компанія" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2024 у справі №910/11574/24 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України. 

Головуючий суддя                                                            В.В. Шапран 

Судді                                                                                В.В. Андрієнко

                                                                                С.І. Буравльов