ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року	Львів	Справа № 500/1336/24 пров. № А/857/13416/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                        Пліша М.А.,
суддів                                                             Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року (головуючий суддя Мандзій О.П., м. Тернопіль) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправним та зобовґязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області стосовно відмови щодо переведення з пенсії за віком, призначеної за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком за Законом України «Про державну службу» та скасувати рішення №65/03-16 від 16.02.2024 №961050136790;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області зарахувати йому до стажу державної служби періоди роботи з 01.03.1983 по 30.06.1992 в комсомольських, партійних організаціях, а також в місцевих органах виконавчої влади, згідно записів трудової книжки;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області перевести його з 07.02.2024 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №961050136790 від 16.02.2024 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.03.1983 по 30.06.1992 до стажу державної служби та перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, з 07.02.2024.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області оскаржило його в апеляційному порядку, просить рішення суду скасувати і у задоволенні позову відмовити повністю.
В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, про наявність правових підстав для зарахування ОСОБА_1 період роботи з 01.03.1983 по 30.06.1992 до стажу державної служби та переведення позивача на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
07.02.2024 позивач звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою про переведення його з пенсії за віком, призначену відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком у відповідності до норм Закону України «Про державну службу» від 10.12.2005 №889 (далі – Закон №889).
Стаж державної служби за період з 01.07.1992 по 09.02.2004 року складає 11 років 07 місяців 10 днів, станом на 01.05.2016 року позивач не працював на посадах державної служби, що дають право на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16.02.2024 було відмовлено у переведенні його з пенсії за віком відповідно норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком у відповідності до норм Закону України «Про державну службу» з огляду на наступне.
Умови призначення пенсії державним службовцям з 01.05.2016 визначаються Законом України «Про державну службу» № 889 від 10.12.2015 (далі Закон № 889), який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням.
У зв`язку з набуттям з 01 травня 2016 року чинності зазначеним Законом, положення Законом України «Про державну службу» № 3723 від 16.12.1993 (надалі – Закон №3723), яким до 01.05.2016 визначалися умови призначення пенсії державним службовцям, втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців (крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п.10 і 12 розділу XI Закону № 889).
Відповідно до ч. 1 статті 37 Закону № 3723 на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Тобто, до 1 травня 2016 (дата набрання чинності Законом України № 889-VІІІ право на пенсію державного службовця мали особи, які:
а)          досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;
б)          мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Після 1 травня 2016, відповідно до статті 90 Закону № 889 пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723.
Згідно з Законом № 3723 до стажу, який дає право на призначення пенсії державного службовця, зараховується лише час перебування на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.
Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно із пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статті 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723 в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889 передбачено, що за наявності у особи станом на 1 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців та певного віку.
Оскільки станом на 01.05.2016 позивач не працював на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та має менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, то у відповідача відсутні законні підстави на призначення пенсії згідно Закону України «Про державну службу».
Щодо обчислення стажу державної служби позивачу.
Згідно ст. 1 Закону України «Про державну службу» державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. 
Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Питання стосовно механізму обчислення стажу державної служби на момент виникнення спірних правовідносин врегульовано Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229 (надалі – Порядок № 229).
Відповідно до ч. 4 Порядку № 229 стаж державної служби обчислюється відповідно до частини другої статті 46 Закону № 889.
До стажу державної служби зараховуються:
1)          час перебування на посаді державної служби відповідно до цього Закону;
2)          час роботи на посадах, визначених пунктами 1-8, 9-1, 10 частини третьої статті 3 цього Закону;
3)          час проходження дипломатичної служби на дипломатичних посадах;
4)          час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування»;
5)          час перебування на посадах суддів;
6)          час перебування на посадах прокурорів;
7)          час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання;
8)          час професійного навчання державного службовця з відривом від служби, якщо не пізніше 75 днів після його завершення така особа повернулася на державну службу, крім випадків, установлених законом;
9)          період, коли державний службовець не працював з поважних причин, але залишався у трудових відносинах з державним органом;
10)          час перебування державного службовця у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду - у відпустці без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більше ніж до досягнення дитиною шестирічного віку;
11)          час роботи на посадах патронатної служби, зазначених у частині першій статті 92 цього Закону.
Також, статтею 25 Закону № 3723 визначено вичерпний перелік категорій посад державних службовців.
Частиною 10 ст. 25 Закону № 3723 передбачено, що віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.
Отже, основним критерієм, за яким визначається можливість зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії згідно ст. 37 Закону № 3723, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу державного службовця.
Порядок віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців було затверджено відповідною постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.1994 №239.
Розглянувши документи пенсійної справи позивача до стажу державної служби не враховано періоди роботи з 01.03.1983 по 30.06.1992, оскільки в трудовій книжці відсутня інформація про присвоєння рангу державного службовця.
Також оскільки, станом на 01.05.2016 позивач не працював на посаді державного службовця, норми пп. 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» не застосовуються.
Постанова Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283, якою затверджувався порядок обчислення стажу державних службовців, втратила чинність на підставі Постанови КМУ № 229 від 25.03.2016.
Оскільки спірні періоди роботи позивача не підпадають під категорії державної служби, та відсутні відповідні записи в трудовій книжці про присвоєння рангу державного службовця, у відповідача відсутні законні підстави для врахування цього періоду в стаж державного службовця позивача.
Тому, правові підстави для зарахування до стажу державної служби періоду роботи позивача в період з 01.03.1983 по 30.06.1992 відсутні.
Зважаючи на викладене вище, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області дійшло висновку про відсутність правових підстав для переведення з пенсії за віком позивачки, призначену відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком у відповідності до норм Закону України «Про державну службу».
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив таку залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.  
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 05.05.2014 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
07.02.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про переведення з пенсії по віку, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по віку як державному службовцю згідно з Законом України «Про державну службу».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №961050136790 від 16.02.2024 відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" в зв`язку з відсутністю підстав.
Розглянувши документи надані для перерахунку пенсії встановлено, стаж державної служби за період з 01.07.1992 по 09.02.2004 складає 11 років 07 місяців 10 днів, також станом на 01.05.2016 позивач не працював на посадах державної служби, що дають право на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу».
Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що  Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі – Закон України №889-VIII) визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців. Цей закон набув чинності 01.05.2016.
Згідно з п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII (далі – Закон №3723-XII), крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у п.10 і 12 цього розділу.
Пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до ч.1 ст.37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
З огляду на це, суд першої інстанції вірно вказав, що за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
При цьому, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.
У даній спірній ситуації судом першої інстанції зґясовано, що позивач має передбачені ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Спірним є стаж державної служби позивача, а саме зарахування до такого періоди його роботи: з 01.03.1983 по 30.06.1992 в комсомольських, партійних організаціях, а також в місцевих органах виконавчої влади.
Відповідно до відомостей трудової книжки НОМЕР_1 від 02.05.1983, позивач:
01.03.1983 затверджений на посаді секретаря комітету комсомолу колгоспу «Зоря комунізму» на підставі постанови бюро Заліщицького райкому ЛКСМ України (протокол №29 засідання від 02.03.1983);
25.05.1984 переведений на посаду завідуючого відділом комсомольських організацій Заліщицького райкому ЛКСМ України на підставі постанови пленуму Заліщицького райкому ЛКСМ України (протокол № 12 від 25.05.1984);
15.11.1988 переведений на роботу в апарат райкому Компартії України на підставі постанови пленуму Заліщицького райкому ЛКСМ України (протокол № 8 від 07.12.1988);
17.11.1988 затверджений інструктором райкому Компартії України на підставі постанови бюро РК КПУ (протокол Б-37/8 засідання бюро райкому Компартії від 17.11.1988) та звільнений з цієї посади 13.04.1990 за постановою бюро РК КП України (протокол Б 18/5 від 27.04.1990);
16.03.1990 призначений на посаду голови комітету по фізичній культурі і спорту Заліщицького райвиконкому на підставі рішення І сесії XXI скликання Заліщицької районної ради від 16.03.1990 та звільнений з цієї посади розпорядженням № 6 райвиконкому від 19.03.1992 в зв`язку з переведенням на посаду головного спеціаліста відділу по земельних ресурсах цього ж райвиконкому;
20.03.1992 переведений на посаду головного спеціаліста по земельному кадастру відділу по земельних ресурсах райвиконкому на підставі наказу відділу по земельних ресурсах Заліщицького райвиконкому (наказ № 5 від 20.03.1992) з якої звільнений 30.06.1992 в зв`язку з переведенням на роботу в управління по земельних ресурсах обласної державної адміністрації;
01.07.1992 призначений головним спеціалістом відділу земельних ресурсів в Заліщицькому районі в порядку переведення з посади головного спеціаліста відділу по земельних ресурсах Заліщицького райвиконкому на підставі наказу 15-К від 23.06.1992.
У відповідності до п.6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 (далі – Порядок №229), стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII.
Приписами п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, встановлених на той час законодавством.
Отже, в даному випадку слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі – Порядок №283).
Відповідно до п.1 Порядку №283, цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
Згідно з п.2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Відповідно до п.4 Порядку обчислення стажу держаної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 (далі – Порядок №229), до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Суд першої інстанції правильно зазначив, що як Порядок №283, так і чинний наразі Порядок №229 передбачає, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування.
Однак Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області до стажу державної служби не зараховано період роботи позивача в органах місцевого самоврядування, оскільки 04.07.2001 набрав чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 №2493-ІІІ.
Посади позивача в спірний період голови комітету по фізичній культурі і спорту Заліщицького райвиконкому та головного спеціаліста по земельному кадастру відділу по земельних ресурсах Заліщицького райвиконкому належать до категорії посад в органах місцевого самоврядування у силу вимог ст.14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 №2493-ІІІ.
При цьому, суд вірно врахував, що Верховний Суд в постанові від 10.05.2018 за результатом розгляду справи №351/1792/17 зазначив, що після набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889 положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до ст.46 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889 та п.4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» зараховується до стажу державної служби.
З огляду на це, правильним є твердження, що  доводи відповідачів про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування не може бути зарахований як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії державного службовця, є безпідставними.
Крім того, суд правильно врахував ту обставину, що згідно із п.3 Порядку №283 до стажу державної служби включається час роботи в організаціях, передбачених абзацом четвертим пункту 3 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1993 №1049, а саме: стаж роботи в організаціях (крім роботи у кооперативних та інших громадських організаціях), передбачених статтею 118 Кодексу законів про працю України.
У відповідності до роз`яснення Міністерства юстиції України №4-5-1156 від 03.06.1994, узгодженим з Кабінетом Міністрів України (лист), зараховується час роботи в організаціях (крім роботи у кооперативних та інших громадських організаціях), передбачених ст.118 Кодексу законів про працю України, зокрема, у партійних, профспілкових та комсомольських організаціях на виборних та відповідальних посадах до припинення дії ст.6 та внесення змін до ст.7 Конституції УРСР, тобто до 24.10.1990. Відповідальною вважається посада, прийняття на яку здійснювалось колегіальним органом (рішенням бюро, комітету, постановою конференції, зборів) партійних, профспілкових, комсомольських організацій.
Отже, законодавством передбачено зарахування стажу роботи в партійних організаціях до стажу державного службовця, особам які працювали на виборних та відповідальних посадах в органах до 24.10.1990.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постановах від 13.05.2020 у справі №2240/2515/18, від 15.01.2020 у справі № 334/4034/16-а (2-а/334/217/16), від 07.03.2018 у справі №240/381/17 та від 07.02.2019 у справі №742/1718/17.
З огляду на викладене, суд дійшов підставного висновку, що періоди роботи позивача з 01.03.1983 по 30.06.1992 на посадах секретаря комітету комсомолу колгоспу «Зоря комунізму» Заліщицького райкому ЛКСМ України, завідуючого відділом комсомольських організацій Заліщицького райкому ЛКСМ України, в апараті Заліщицького райкому Компартії України, інструктором Заліщицького райкому Компартії України, а також на посадах голови комітету по фізичній культурі і спорту Заліщицького райвиконкому та головного спеціаліста по земельному кадастру відділу по земельних ресурсах Заліщицького райвиконкому, підлягають зарахуванню до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ.
Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про невідповідність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №961050136790 від 16.02.2024 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-ХІІ критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч.2 ст.2 КАС України, а отже таке є протиправним та підлягають скасуванню. 
Враховуючи норми чинного законодавства, наявність у ОСОБА_1 відповідного віку, достатнього страхового стажу та стажу державної служби, з урахуванням зарахованого відповідачем самостійно та висновків суду у даному рішенні, суд вірно вважав наявним право позивача на переведення на пенсію відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ, з дня подання заяви, що передбачено ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»– 07.02.2024.
При цьому, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача, яким у цьому випадку є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, правильно  застосував норми матеріального та процесуального права, відтак рішення суду першої інстанції слід залишити без змін. 
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року у справі №500/1336/24 -  без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	М. А. Пліш 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула