УХВАЛА  
 
03 лютого 2025 року
м. Київ
 
справа № 715/484/24
 
провадження № 61-15085ск24
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 червня 2024 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 30 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Герасимчук Юрій Михайлович,
 до Чагорської об`єднаної територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Чернівецького нотаріального округу Чернівецької області Бреславська - Григорчак Світлана Олександрівна, про визнання права власності на спадкове майно ,-
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області (далі - Чагорська сільська рада), ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.
 
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 червня 2024 року 
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Чагорської об`єднаної територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Чернівецького нотаріального округу Чернівецької області Бреславська - Григорчак С. О., про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.
 
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 27 серпня 2024 року залучено 
ОСОБА_1 як правонаступника позивача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до участі у справі № 715/484/24.
 
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 30 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Змінено мотивувальну частину рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 червня 2024 року, викладено її в редакції цієї постанови.
В решті рішення залишено без змін.
 
У листопаді 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, надійшла касаційна скарга скаргу ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 червня 2024 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 30 вересня 2024 року.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 
від 29 листопада 2024 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Запропоновано заявнику надати документ, що підтверджує сплату судового збору; уточнити касаційну скаргу, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), указати відомості про наявність (відсутність) зареєстрованого електронного кабінету. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
 
У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду строк заявником направлено матеріали на усунення недоліків, вважаючи, що вимоги ухвали виконано.
 
Однак, вимоги ухвали виконано не у повному обсязі, оскільки заявником не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
У касаційній скарзі заявник посилається на незастосування судами висновків, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20, а також: «правові норми щодо даних правовідносин, викладені у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 
від 16 травня 2013 року «Про узагальнення судової практики з розгляду цивільних справ про спадкування».
 
Проте, суд касаційної інстанції звертає увагу заявника на те, що посилання                                   у касаційній скарзі виключно на постанову Пленуму Верховного Суду України, у якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах                    (а не Верховного Суду), не є виконанням вимог процесуального закону                                (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення                    у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
 
Частиною четвертою статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі                                            і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Ураховуючи законодавчі обмеження щодо формування єдиної правозастосовчої практики, правові висновки, викладені у постановах Пленуму Верховного Суду України, не входять до елементів, з яких формується база правозастосовчої практики та мають рекомендаційний характер, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного                                   у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції                                  в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до абзаців першого, другого пункту 5 частини другої                                                       статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу                        в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення                    пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права щодо якої відсутній висновок та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
 
Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду                                         від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19.
 
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                               є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо судове рішення оскаржується                       з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо:
1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід,                        і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;
3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;
4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;
5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;
6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції;
8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:
1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або
2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу,                                     що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або
3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або
4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.
 
Оскільки у відведений судом строк, станом на 03 лютого 2025 року, вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 листопада 2024 року заявником не виконано, що перешкоджає Касаційному цивільному суду у складі Верховного Суду вирішити питання про відкриття касаційного провадження, тому касаційну скаргу потрібно вважати неподаною та повернути.
 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення (частина сьома статті 185 ЦПК України).
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 червня 2024 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 30 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Герасимчук Юрій Михайлович,
 до Чагорської об`єднаної територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Чернівецького нотаріального округу Чернівецької області Бреславська - Григорчак Світлана Олександрівна, про визнання права власності на спадкове майно вважати неподаною та повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                     Р. А. Лідовець