П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 564/715/24
Провадження № 22-ц/4815/102/25

Головуючий у Костопільському районному суді
Рівненської області: суддя Цвіркун О.С.
Додаткове рішення суду першої інстанції проголошено 
(повний текст) 21 жовтня 2024 року
у м. Костопіль Рівненської області
без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Євгеюка Олександра Євстафійовича на додаткове рішення Костопільського Рівненської області від 21 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними в частині покупця, визнання покупцем за договорами купівлі-продажу та визнання права власності,
в с т а н о в и в :
У лютому 2024 року в суд звернувся ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними в частині покупця, визнання покупцем за договорами купівлі-продажу та визнання права власності.
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 02 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 22 січня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Рівненської області Гладишем О.А. та зареєстрований у реєстрі під №82.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,25 га, кадастровий номер: 5623482602:02:004:0049. 
Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 22 січня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Рівненської області Гладишем О.А. та зареєстрований у реєстрі під №84.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,25 га, кадастровий номер: 5623482602:02:004:0048. 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 211, 20 гривень судового збору.
Стягнуто із ОСОБА_3 користь ОСОБА_2 1 211, 20 гривень судового збору.
Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1 211, 20 гривень судового збору.
Додатковим рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2024 року заяву представника ОСОБА_2 – адвоката Михайлова В.О. задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6 000 гривень понесених витрат на професійну правничу допомогу. 
У поданій через свого представника – адвоката Євгеюка О.Є. апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване додаткове рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, просить його скасувати, відмовивши у задоволенні заяви та стягнувши на його користь із ОСОБА_2 5 451 гривень судового збору і 27 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом того, що адвокат Михайлов В.О. представляв інтереси позивача на підставі укладеного договору про надання правничої допомоги від 23 лютого 2024 року, укладеного між ними, та ордеру від 26 лютого 2024 року. Як докази понесених витрат ОСОБА_2 надано договір про надання правничої допомоги від 23 лютого 2024 року і акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 03 жовтня 2024 року. 
Між тим, адвокат Михайлов В.О. здійснює адвокатську діяльність у формі учасника Адвокатського об`єднання "Істина", що видно із ордера на надання правничої допомоги серії ВК №1096945 від 26 лютого 2024 року. Договір про надання правової (правничої) допомоги від 23 лютого 2024 року укладено між ОСОБА_2 і адвокатом Михайловим В.О., а не Адвокатським об`єднанням "Істина". При цьому у верхньому колонтитулі договору вказано атрибути – "Адвокатське об`єднання "MG Partners", де ОСОБА_5 є керівником.
Тому адвокат, який здійснює адвокатську діяльність в організаційно-правовій формі адвокатського об`єднання, при генеруванні ордера повинен зазначати, що ордер видано адвокатським об`єднанням, тобто не може генерувати ордер особисто від себе при зверненні до нього клієнтів. Отже, адвокат, який працює в адвокатському об`єднанні, зобов`язаний був відмовити в укладенні договору про надання правової допомоги клієнту, який звернувся до нього, а не до об`єднання.
Оскільки ОСОБА_5 здійснює адвокатську діяльність не індивідуально, а в організаційно-правовій формі адвокатського об`єднання, тому укладення з ним як з адвокатом договору з клієнтом не породжує жодних правових наслідків і є нікчемним. Також посилався на висновок Верховного Суду, що висловлений у постанові від 20 листопада 2018 року у справі №910/23210/17. 
Вважав, що те ж саме стосується і акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 03 жовтня 2024 року на суму 50 000 гривень, адже адвокат Михайлов В.О. не вправі підписувати відповідні договір та акт.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 02 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 22 січня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Рівненської області Гладишем О.А. та зареєстрований у реєстрі під №82.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,25 га, кадастровий номер: 5623482602:02:004:0049. 
Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 22 січня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Рівненської області Гладишем О.А. та зареєстрований у реєстрі під №84.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,25 га, кадастровий номер: 5623482602:02:004:0048. 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 211, 20 гривень судового збору.
Стягнуто із ОСОБА_3 користь ОСОБА_2 1 211, 20 гривень судового збору.
Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1 211, 20 гривень судового збору.
Додатковим рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2024 року заяву представника ОСОБА_2 – адвоката Михайлова В.О. задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6 000 гривень понесених витрат на професійну правничу допомогу. 
Постановою Рівненського апеляційного суду від 04 березня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Євгеюка О.Є. частково задоволено, а рішення Костопільського Рівненської області від 02 жовтня 2024 року – частково скасовано.
ОСОБА_2 відмовлено у позові до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання покупцем за договорами купівлі-продажу та визнання права власності.
В решті рішення суду першої інстанції (в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу) залишено без змін.
Приходячи до переконання про зміну оскаржуваного додаткового рішення, колегія суддів бере до уваги, що з правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21, видно, що за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.
Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у cправі № 911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у cправі № 922/3289/21.
Крім того, згідно із ст.ст. 1, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги – це домовленість за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
       Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договором про надання правової допомоги.
       Рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East\West Alliance Limited проти України" (заява №19336/04, п. 269) вказує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
       19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. 
       За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. 
       Для цілей розподілу судових витрат:
-        розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
-        розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
       Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.
       У разі недотримання останніх вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
       Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
       Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 
       Частиною восьмою ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
       Підсумовуючи, можна зробити висновок, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1.) їх дійсність; 2.) необхідність; 3.) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
       Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
Зважаючи на наведене, додаткове рішення суду слід змінити, зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу із 6 000 гривень до 3 000 гривень.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Євгеюка Олександра Євстафійовича задовольнити частково.
Додаткове рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2024 року змінити, зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 із 6 000 (шість тисяч) гривень до 3 000 (три тисячі) гривень.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                        С.В. Хилевич

Судді:                                                                        С.В.Боймиструк

                                                                       Н.М.Ковальчук