ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22ц/821/60/25 Справа № 710/1549/23 Категорія: 331010200Головуючий по 1 інстанції Сивокінь С.С. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.   	  	

  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       14 січня 2025 року                                                                                            м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів: 

Гончар Н.І., Василенко Л.І.,  Фетісової Т.Л.  

секретар Любченко Т.М.

учасники справи: 
заявник – ОСОБА_1 ;
заінтересована особа – Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області; 
особа, яка подала апеляційну скаргу – ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 23 вересня 2024 року за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області про визнання фізичної особи недієздатної, встановлення опіки, 
в с т а н о в и в:
09.11.2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою про визнання фізичної особи недієздатної та встановлення опіки, в якій з урахуванням уточнених вимог просить: визнати недієздатною громадянку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , піклувальником над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заява обгрунтована тим, що ОСОБА_2 через хронічний стійкий психологічний розлад нездатна усвідомлювати свої дії і керувати ними, що підтверджується висновком експерта, а тому вважає, що її потрібно визнати недієздатною та призначити їй опікуна. ОСОБА_2 є бабусею заявника, і саме він має можливість і бажання доглядати за нею.
Заявник вказує, що він має добрий стан здоров`я, спиртнити напоями або наркотичними засобами не зловживає, на обліку у психоневрологічному/наркологічному диспансері не перебуває, має можливість та бажання доглядати за своєю бабусею.
Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 23.09.2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 недієздатною.
В решті заявлених вимог відмовлено.
Відповідно до ст. 65 ЦК України до встановлення опіки і призначення опікуна недієздатній особі здійснення опіки над недієздатною ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , покладено на орган опіки та піклування виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ Черкаської області, як орган опіки та піклування.
Витрати по справі віднесено за рахунок держави.
Встановлено строк дії рішення суду про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною на два роки, який обчислювати з дня набрання рішенням законної сили.
Відмовляючи у задоволенні заяви в частині призначення опікуном ОСОБА_2 – ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що на момент розгляду справи, серед матеріалів справи відсутнє подання органу опіки та піклування про призначення ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_2 .
Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у призначені опікуна ОСОБА_1 , останній подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні опікуном над недієздатною ОСОБА_2 та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи, ухвалене без врахування висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах ВС.
Вказує, що судом першої інстанції помилково встановлено тотожність висновків Верховного Суду із даною справою. Скаржник зазначає, що він не є військовослужбовцем ЗСУ, має бронювання, стабільний дохід та інші підстави для призначення його опікуном над недієздатною ОСОБА_2 . Вважає, що судом першої інстанції помилково застосовано висновок Верховного Суду щодо обов`язковості подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном, викладеному у постанові від 24.07.2024 року (справа № 727/579/24). 
Вважає, що Подання органу опіки і піклування, яке затверджено рішенням № 153 від 13.03.2024 року є необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, а тому суд не може брати його до уваги як належний та допустимий доказ у справі. Посилається на норму ст. 19 СК України відповідно до якої суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. 
Від ОМС Шполянської міської ради ОТГ на адресу Черкаського апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без участі їхнього представника за наявними в матеріалах справи доказами.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення місцевого суду оскаржується в частині відмови позовних вимог у призначенні опікуном недієздатної ОСОБА_2 – ОСОБА_1 , а тому рішення суду першої інстанції в іншій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України.
Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 40 ЦК України).
Недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння; недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод (абзац третій підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016).
Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
У частині першій статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи    (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).
Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
Як зазначалося вище, рішенням Шполянського міськрайонного суду Черкаської області від 23.09.2024 року визнано ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 недієздатною. В даній частині рішення суду не оскаржується.
Відповідно до Рішення № 153 від 13.03.2024 року виконавчого комітету Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади «Про затвердження подання органу опіки та піклування про недоцільність призначення опікуна в разі визнання недієздатності» вирішено надати до суду подання органу опіки та піклування щодо недоцільності призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі визнання особою недієздатною (т.1, а.с.180).
У частинах другій-п`ятій статті 63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю.  Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України і Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 затверджено Правила опіки та піклування, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 року за № 387/3680 (далі - Правила).
Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Правил опіка (піклування) є особливою формою державної турботи, зокрема, про повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів.
Опіка (піклування) встановлюється для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки.
Згідно з пунктами 2.1, 2.4 Правил опіка установлюється над неповнолітніми, які не досягли п`ятнадцяти років і залишились без піклування батьків, а також над громадянами, визнаними судом недієздатними внаслідок психічних захворювань.
Опіка (піклування) встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника).
У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.
Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
Таким чином, вирішуючи питання про призначення опіки, суд не діє самостійно, а приймає рішення на підставі подання органу опіки та піклування за його заявою чи заявою особи, призначеної піклувальником або опікуном.
Такий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року в справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 28 лютого 2024 року в справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23).
Судом першої інстанції вірно встановлено, що орган опіки та піклування визнав за недоцільне призначити опікуном ОСОБА_2 – ОСОБА_1 , у зв`язку з чим дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 за відсутності подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
Доводи скаржника щодо помилковості застосування судом першої інстанції постанови Верховного Суду від 24.07.2024 року по справі № 727/579/24, оскільки у вказаній справі заявником була особа, яка є військовослужбовцем не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, так як суд першої інстанції виходив безпосередньо з відсутності подання органу опіки та піклування про доцільність призначення особи опікуном ( в даному випадку заявника – ОСОБА_1 ), оскільки саме орган опіки та піклування досліджує обставини щодо можливості особи, виконувати обов`язки піклувальника чи опікуна.
Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №736/1508/17, 29 березня 2021 року у справі №184/858/19, від 19 квітня 2021 року у справі №755/12409/15-ц, від 28 листопада 2021 року у справі №751/9572/19.
Критична оцінка скаржника стосовно подання органу опіки та піклування, щодо недоцільності призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та посилання на те, що заявником надано всі необхідні документи на підтвердження своїх родинних та сімейних зв`язків з недієздатною ОСОБА_2 документи, які підтверджують умови проживання і стан здоров`я заявника, довідку про відсутність судимості, правильних висновків суду першої інстанції не спростовують та відхиляються апеляційним судом.
Посилання скаржника на норму ст. 19 СК України не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки ст. 19 СК України визначає орган опіки та піклування як попередню ланку розв`язання спору між батьками щодо дитини, а в даній справі предмет розгляду є встановлення опіки над недієздатною особою.  
Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 23 вересня 2024 року в оскаржуваній частині без змін.
       Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 23 вересня 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 15 січня 2025 року.

Судді