ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/515/25 Справа № 215/3186/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М., 
суддів – Агєєва О.В., Корчистої О.І.
сторони у справі
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 липня 2024 року, яке ухвалено суддею Демиденком Ю.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 16 липня 2024 року, 

В С Т А Н О В И В

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАРІКС РЕМ 23» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Позовна заява мотивована тим, що з 04.03.2021 працювала машиністом крана 5 розряду виробничої дільниці з ремонту устаткування № 8 ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ». На підставі наказу №3/35у від 05.04.2023 ОСОБА_1 було звільнено за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні позивачу не була виплачена заробітна плата в сумі 23039,28 грн. Крім того, у зв`язку з затримкою виплати заробітної плати при звільненні, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 14679,64 грн.
Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.09.2023 задоволено клопотання представника позивача про заміну первісного відповідача ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23» на належного відповідача ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ».
Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 липня 2024 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в сумі 19080 (дев`ятнадцять тисяч вісімдесят) грн. 13 коп., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 14679 (чотирнадцять тисяч шістсот сімдесят дев`ять) грн. 64 коп., а всього 33759 (тридцять три тисячі сімсот п`ятдесят дев`ять) грн. 77 коп.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» судовий збір у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. на користь держави.
Рішення допущено до негайного виконання в частині стягнення середньої заробітної плати за один місяць.
В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне з?ясування обставин справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не направив відповідачу ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» позовну заяву та ухвалу про відкриття провадження у справі, що є підставою для скасування рішення суду.
Наполягає на тому, що належним відповідачем по справі є саме роботодавець позивача - ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», а стягнення заробітної плати з ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» є помилковою. Так, судом першої інстанції не було досліджено обставини створення ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» і не з?ясовано питання про те, чи прийняв останній на себе зобов?язання по виплаті нарахованої заробітної плати.
Зазначає, що ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» створено шляхом виділу із ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», назву якого змінено на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», із передачею йому активів та пасивів за розподільчим балансом та забов?язання по заробітній платі не передавалися.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Відповідачем  ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» заявлено клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом учасників справи, згідно ч. 3 ст. 369 ЦПК України, яке задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи, суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частинами 5, 6 ст. 279 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).
Отже, враховуючи вищевикладене, розгляд цієї справи з повідомленням учасників справи можливий лише з урахуванням конкретних обставин, які перешкоджають суду апеляційної інстанції вирішити спір по суті без особистої явки сторін.
Як вбачається з матеріалів справи, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів для встановлення обставин справи та перевірки доводів, викладених в апеляційній скарзі, та представником відповідача ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» не наведено обставин справи, які перешкоджають суду апеляційної інстанції вирішити спір по суті без особистої явки сторін, у зв`язку з чим клопотання про розгляд справи з повідомленням учасників справи задоволенню не підлягає.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 04.03.2021 позивач працювала в ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» на посаді машиніста крана 5 розряду виробничої дільниці з ремонту устаткування № 8 (а.с.9). Наказом №3/35у від 05.04.2023 позивача було звільнено за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36КЗпП України (а.с.9). 
Згідно форми ОК-5 ОСОБА_1 з моменту звільнення з роботи 05.04.2023 року станом на 02.06.2023 року ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» заборгованість не сплачено (а.с.10-11). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 05.07.2023, товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» є правонаступником товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» (а.с.25-27).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції виходив з того, що  ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», правонаступником якого є ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ», у встановлені строки не виплачував заробітну плату, внаслідок чого наявні підстави для стягнення з відповідача ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» на користь позивача невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку та компенсації невикористаної відпустки.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.
Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до частини шостої тієї ж статті своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.
Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
На підставі п. 1, 2 ч. 1, п. 4 ч. 4 ст. 4, 6, 7 Закону України "Про відпустки" установлюються такі види щорічних відпусток, як основна відпустка, додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці та додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
При цьому, за змістом ч. 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки", у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.
Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Статтею 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Як встановлено судом та визнається сторонами, позивач ОСОБА_1 у період з 04.03.2021 позивач працювала в ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» на посаді машиніста крана 5 розряду виробничої дільниці з ремонту устаткування № 8 (а.с.9).  На час звільнення існувала заборгованість по виплаті позивачу заробітної плати.
Відповідно до статті 117 КЗпП України, в редакції Закону № 2352-IX від 01 липня 2022 року, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Відповідно до розрахунку суду та згідно форми ОК-5, заробітна плата позивача з урахуванням податків та зборів складає - за лютий 2023 – 10088,78 грн., за березень 2023 – 8991,35 грн., а всього – 19080,13 грн./43 відпрацьованих дні = 443,72 грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку складає – 443,72грн.*42 днів = 18636,24 грн. Позивачем заявлено суму середнього заробітку в розмірі 14679,64 грн., тоді як з розрахунку суду розмір середнього заробітку позивача складає 18636,24 грн. 
Оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог, тому суд дійшов правильного висновку, що сума середнього заробітку підлягає стягненню в розмірі заявленому позивачем, що складає 14679,64 грн.
Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що суд не з`ясував питання про те, чи було пред`явлено позивачем, як кредитором, вимоги щодо виплати заробітної плати до ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», назву якого змінено на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», як основного боржника, отримання від останнього відмови від задоволення такої вимоги або не одержання від нього в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу, колегія суддів вважає безідставним, оскільки матеріалами справи підтверджено порушення строків задоволення вимог ОСОБА_1 із виплати належної їй заробітної плати з боку роботодавця ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», назву якого змінено на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23».
Наведене вище спростовує доводи апеляційної скарги про те, що належним відповідачем по справі є саме роботодавець позивача - ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», а заміна його на ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» є помилковою.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ», як з правонаступника ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», назву якого змінено на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», на користь  ОСОБА_1 невиплаченої заробітної плати.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляд справи без належного повідомлення ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» про час та місце розгляду справи, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2-6 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у наступному порядку: спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи; а також загальне позовне провадження - призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.
Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення невиплаченої заробітної плати у розмірі грн, тобто, дана справа є малозначною та може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження, у зв`язку з чим суд першої інстанції правомірно, ухвалою від 03 липня 2023 року, постановив розглядати даний спір у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 17).
До тверджень відповідача про те, що він не отримував позовну заяву та ухвалу про відкриття провадження у справі, колегія суддів відноситься критично, адже, 25 вересня 2023 року відповідач ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» звертався до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» на належного ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», й у відповідному клопотання наявне посилання на ухвалу суду про відкриття провадження у справі (а.с.36-39).
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Доводи ж апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права не впливають на правильність висновків суду по суті спору, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування судового рішення (ч. 2 ст. 376 ЦПК України).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» залишити без задоволення.
Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 25 лютого 2025 року.

Головуючий:

Судді: