ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/6465/21  Номер провадження 22-ц/814/3352/24	Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.А.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний  суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Чумак О.В.,  
суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.
при секретарі Галушко А.О.
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 липня 2024 року, ухвалене суддею Самсоновою О.А., повний текст рішення складено 29 липня 2024 року, по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

встановила:

У липні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк"  звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову вказав, що 27 серпня 2007 року між КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір №DN81AR03110005, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 102771,80 грн на строк до 27.08.2014, а ОСОБА_1 взяв зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором. 
Позивач виконав зобов`язання та надав відповідачу кредитні кошти. Тоді як відповідач свої зобов`язання не виконав та за ним утворилась заборгованість. 
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2012 року звернуто стягнення на предмет застави.
Оскільки з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором з дати укладення договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2012 року, тобто за період з 27 серпня 2007 року по 29 серпня 2012 року, то за період з дати подання позовної заяви від 06 вересня 2012 року, з 07 вересня 2012 року по 02 червня 2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 127388,18 грн., яка складається з наступного:
- 111890,39 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання,
- 15497,79 грн. 3% річних від простроченої суми.
З наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 127388,18 грн та судові витрати.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 26 липня 2024 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено. 
З цим рішенням не погодився позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість рішення суду внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що розмір заборгованості відповідача підтверджено наданим розрахунком, який проведено станом на 02.06.2021 та не досліджений належним чином судом першої інстанції. 
Вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №DN81AR03110005 від 27.08.2007 у загальній сумі 127388,18 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Дерев`янченко Я.Ю. просить залишити без задоволення апеляційну скаргу Банку та рішення Київського районного суду м. Полтави від 26.07.2024 залишити без змін, оскільки вважає його обґрунтованим та законним.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача Панченко А.С., представника відповідача Дерев`янченко Я.Ю., перевіривши рішення суду першої інстанції в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Суд першої інстанції встановив, і це підтверджено матеріалами справи, що 27.08.2007 року між КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №DN81AR03110005 (а.с. 17-22), за умовами якого АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 102771,80 грн. на термін до 27.08.2014 року, взамін на зобов`язання повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.
У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами був укладений договір застави, за яким в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором відповідач надав в заставу рухоме майно: автомобіль Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить йому на праві власності.
Вказані обставини встановлено заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2012 року у справі № 2/0417/7106/2012.
Зазначеним рішенням також встановлено, що ОСОБА_1 умови кредитного договору не виконував належним чином, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 142167,74 грн. Тому в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № DN81AR03110005 від 27.08.2007 року в сумі 142167,74 грн. судом звернуто стягнення на предмет застави у вигляді автомобіля Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приват Банк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приват Банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с. 7-8).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів належними і допустимими доказами розмір простроченої заборгованості у сумі 59133,00 грн, а також право на інфляційні втрати у сумі 111890,39 грн та 3% річних у сумі 15497,79 грн за період з 07.09.2012 по 02.06.2021. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.
У частині першої статті 1054 ЦК України закріплено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно зі ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.
Звернення стягнення на предмет застави повинно задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки в такому випадку ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.
Аналогічні висновки наведені Верховним Судом у постанові від 08 грудня 2021 року у справі № 751/3510/15-ц.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (чч.1, 2 ст.77 ЦПК України ).
Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно ч.ч. 4,5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. 
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що відповідач в повному обсязі взяті на себе зобов`язання не виконав, вчасно кредитні кошти не повернув, у зв`язку з чим прострочена сума заборгованості становить 59133,00 грн.
Суд першої інстанції правильно встановив, що вказаний розмір заборгованості не доведений належними і допустимими доказами стороною позивача.
Як вказувалося вище, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2012 року у справі №2/0417/7106/2012 встановлено наявність заборгованості у розмірі 142167,74 грн та в рахунок погашення цієї заборгованості звернуто стягнення на предмет застави у вигляді автомобіля Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 7-8). 
Однак докази того, що за рахунок предмета застави було погашено всю заборгованість відповідача перед позивачем, сторонами суду першої інстанції не надано.
Місцевий суд вірно не взяв до уваги посилання відповідача на те, що зобов`язання за договором № DN81AR03110005 від 27.08.2007 року припинені у зв`язку з ухваленням рішення суду про звернення стягнення на предмет застави і виникнення нового зобов`язання на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2012 року у справі №2/0417/7106/2012.
Так рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2012 року у справі №2/0417/7106/2012 підтверджується наявність у 2012 році заборгованості у розмірі 142167,74 грн та задоволення вимог позивача про звернення стягнення на предмет застави.
Сторонами, в тому числі позивачем, не надано доказів того, чи було виконано рішення суду про звернення стягнення на предмет застави, чи погашено за рахунок заставного майна заборгованість відповідача за кредитом та в якому розмірі.
Враховуючи те, що позивачем не доведено факту наявності заборгованості відповідача, а відповідно факту наявності у нього обов`язку сплатити 3% річних та індекс інфляції за весь вказаний позивачем період, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Надаючи правову оцінку поданої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції послався на те, що відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
У ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦПК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 14 липня 2021 року, просить стягнути інфляційні втрати та 3% річних за період з 07 вересня 2012 року по 02 червня 2021 року.
Разом з тим в межах загального строку позовної давності тривалістю три роки за період з липня 2018 року по травень 2021 року розрахунок інфляційних втрат та 3% річних до матеріалів справи не додано.
Також суду не надано доказів розміру заборгованості відповідача, в тому числі станом на 01 липня 2018 року, яку самостійно суд визначити не має можливості.
Оскільки позивачем не доведено належними і допустимими доказами факту наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором, обов`язку сплатити інфляційні втрати та 3% річних у розмірі 127388,18 грн., як і не доведено розміру інфляційних втрат та 3% річних за період з 07 вересня 2012 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем підтверджено наданим розрахунком, який не досліджено судом першої інстанції, не заслуговують на увагу, оскільки розрахунок, що міститься у справі та надано позивачем до позову (а.с. 9-13) не є належним і допустимим доказом на підтвердження позовних вимог Банку, враховуючи відсутність доказів того, що за рахунок предмета застави було погашено всю заборгованість відповідача перед позивачем, виконано рішення суду про звернення стягнення на предмет застави, погашено за рахунок заставного майна заборгованість відповідача за кредитом та в якому розмірі.
Рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з наведених в апеляційній скарзі доводів колегією суддів апеляційного суду не встановлено.
Отже апеляційна не спростовує правильних висновків місцевого суду, задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції залишається судом апеляційної інстанції без змін.
Керуючись статтями 368, 374, 375, 382-384,389 ЦПК України, колегія суддів, 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 липня 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                 О.В.Чумак 

Судді Ю.В.Дряниця 

Л.І.Пилипчук