Справа № 454/3945/24                                 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю. 
Провадження № 33/811/17/25                 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ 

        31 січня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф, з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та захисника – адвоката Бордюка М.Й. (у режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Сокальського районного суду Львівської області від 10 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

встановив:

       вищенаведеною постановою визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. 
       Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в користь держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60коп. 
       Згідно з постановою судді, 22.10.2024року близько 21.30год. у с.Заболоття по вул. Червоноградська 78, Львівської області, в порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «BMW Х-3» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння обличчя. Водій від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився під запис бодікамери.
       Не погоджуючись з даною постановою особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження у справі.
       В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не вчиняв, оскільки не керував ТЗ, щоб бути зобов`язаним проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння. 
       13.01.2025 року на адресу суду надійшли пояснення від ОСОБА_1 в яких апелянт зазначає, що викладене в постанові не відповідає фактичним обставинам.
       Вказує, що справа розглядалася судом у відсутності апелянта.
       Зазначає, що за кермом був ОСОБА_2 , апелянт спеціального його взяв, щоб керував автомобілем, оскільки випив горілки.
       21.02.2025 року на адресу суду надійшли доповнення до апеляційної скарги від ОСОБА_1 .
       В поданих доповненнях до апеляційної скарги апелянт просить допитати свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
       Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який відмовився в судовому засіданні від клопотання про допит свідків та підтримав подану ним апеляційну скаргу, захисника – адвоката Бордюка М.Й., який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
       Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
       Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
       Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
       Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.
       Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
       Незважаючи на позицію апелянта, про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі і перевіреними доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №666350 від 22.10.2024 року; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідно до якого ОСОБА_1 від проходження такого відмовився; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, відповідно до якого ОСОБА_1 від проходження такого відмовився; письмовими поясненнями прикордонних працівників ВПС Нісмичі ДПСУ; рапортом працівника поліції від 22.10.2024; відеофайлами про фіксацію порушення.
       Визнаючи винним та накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП суддя виходив з того, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, яке виразилось у відмові особи, яка керує транспортним засобом від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушено вимоги пункту 2.5 ПДР України. 
       З зазначеним висновком судді апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає наявним в матеріалах справи доказам.
       Так, пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.
       Відеозапис з нагрудного відеореєстратора камери інспектора поліції, який з урахуванням вимог ст. 251 КУпАП, є належним доказом вини ОСОБА_1 та з достатньою повнотою підтверджує факт вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       Стосовно розгляду судом першої інстанції справи за відсутності ОСОБА_1 , то апеляційний суд виходить з того, що хоча справа про адміністративне правопорушення і розглянута у його відсутність, але процесуальні права останнього, в тому числі право на доступ до правосуддя, поновлені шляхом звернення до апеляційного суду.
       Перевіряючи доводи апелянта про те, що за кермом був не він, а ОСОБА_2 , то апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими, та погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що з відеозапису на момент зупинення автомобіля та в ході проведення розмови з працівниками поліції на відео не видно жодного «друга» який би вказав хто дійсно керував транспортним засобом.
       Крім цього, на відеозаписах чітко видно, що працівниками поліції під час патрулювання виявлено автомобіль який рухався на зустріч та одразу повернув праворуч, зупинившись на узбіччі. Після чого патрульні також повертають в сторону за автомобілем, одразу ж водійського місця із автомобіля виходить молодий чоловік яким виявився ОСОБА_1 .
       Посилання захисника на правовий висновок, викладений в постанові Київського апеляційного суду, в іншій справі, апеляційним судом відхиляються, з огляду на те, що положеннями КУпАП не передбачено врахування висновків апеляційних судів під час апеляційного перегляду справи.
       Категоричне невизнання ОСОБА_1 своєї вини, апеляційний суд розцінює як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного правопорушення, оскільки вище зазначені обставини, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують факт керування ОСОБА_1 автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння та не звільняють його від відповідальності за скоєне.        
       Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
       Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови та закриття провадження, апелянтом не надано.
       З огляду на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги щодо скасування постанови районного суду та закриття провадження у справі не встановлено
       Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

       Постанову судді Сокальського районного суду Львівської області від 10 грудня 2024 року якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – без задоволення. 
       Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя          М.Ф.Романюк