КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №760/29538/23                                                Головуючий у 1 інстанції: Українець В.В.
Провадження №22-ц/824/4447/2025                          Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
19 лютого 2025 року                                                                                    м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                           Гаращенка Д.Р.
суддів                                         Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,
при секретарі                                          Ганжалі С.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,-
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2023 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.
Просив суд ухвалити рішення, яким:
- зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_5 з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісяця;
- зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_6 з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісяця.
 
В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 травня 2022 року було розірвано шлюб між ним та ОСОБА_2 ..
Від шлюбу з ОСОБА_2 у них народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
23 червня 2022 року між ним та ОСОБА_3 був укладений шлюб, від якого у них народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На виконанні у Печерському ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1, відкрите на підставі виконавчого листа, виданого на підставі рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 травня 2021 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
З моменту пред`явлення відповідачем виконавчого листа до виконання щомісячно з його заробітної плати стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 9000 гривень.
Крім того, на виконанні у Печерському ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № НОМЕР_2, відкрите на підставі судового наказу, виданого 21 лютого 2023 року Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Розмір аліментів станом на день подання позову до суду складає майже 9000 гривень.
Вбачається, що фактично з нього стягується 50 % на утримання двох дітей від різних шлюбів та ці суми значно перевищують прожитковий мінімум на дітей до 6 років, проте законом передбачено, аліменти на двох дітей становлять 33 % від доходу платника аліментів. Таким чином, вважає, що по 1/6 частині всіх видів заробітку на кожну дитину буде достатньо для їх гармонійного розвитку.
За результатами перевірки цільового використання коштів він отримав висновок органу опіки та піклування від 19 вересня 2023 року, у якому відсутнє підтвердження цільового використання коштів ОСОБА_2 , що сплачуються ним щомісячно у розмірі 9000 гривень.
У лютому 2023 року ОСОБА_3 подала позовну заяву про стягнення з нього аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років, проте в подальшому між ним та ОСОБА_3 було укладено усну домовленість про фінансову допомогу їй, оскільки вона знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років та не отримує додаткових доходів.
Зазначає, що він проживає разом з ОСОБА_3 та їх сином ОСОБА_6 в одній квартирі та знає, що на дитину щомісяця витрачаються кошти у розмірі 5000 гривень, а не 9000 гривень, які стягуються з нього.
Крім того, у нього є інші фінансові зобов`язання, зокрема, він сплачує комунальні платежі за гуртожиток, кошти за об`єкт житлової нерухомості відповідно до договору фінансового лізингу.
Через скрутне майнове становище у нього виникло боргове зобов`язання перед АТ «ПриватБанк» у розмірі 77830 гривень.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов до висновку, що зменшення розмір аліментів на утримання дітей з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця буде недостатнім для матеріального утримання дітей та не відповідатиме їх потребам.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 15 листопада 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. 
В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги його фінансові зобов`язання, які виникли перед АГ «Приват Банк» на суму 77830 грн. На момент подачі апеляційної скарги сума становить 93 000 грн.
Вважає, що значне погіршення матеріального стану може бути підставою для зменшення розміру аліментів. (Постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року справа №6-143цс13).
Зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував статтю 192 СК України, що призвело до неправильного висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів.
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
6 січня 2025 року ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу.
23 січня 2025 року ОСОБА_7 подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу.
 
Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання
 
В судовому засіданні апелянт  ОСОБА_4 , підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, просив її задовольнити. Рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Вислухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу які з`явились у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази колегія суддів дійшла до наступного висновку.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судом першої інстанції встановлено, що  рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 травня 2022 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Від шлюбу з ОСОБА_2 у сторін народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
23 червня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.
Від шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 травня 2021 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 16 вересня 2021 року рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 травня 2021 року залишено без змін.
На виконанні у Печерському ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1, відкрите на підставі виконавчого листа № 149/496/21, виданого 07 жовтня 2021 року Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Постановою головного державного виконавця Печерського ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) від 17 листопада 2021 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.
З позову вбачається, що з моменту пред`явлення ОСОБА_2 виконавчого листа до виконання щомісячно з його заробітної плати стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 9000 гривень.
21 лютого 2023 року Солом`янським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Постановою державного виконавця Печерського ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) від 03 березня 2023 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 на підставі судового наказу, виданого 21 лютого 2023 року Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
З позову вбачається, що фактично з ОСОБА_1 стягується 50 % на утримання двох дітей від різних шлюбів та ці суми значно перевищують прожитковий мінімум на дітей до 6 років, проте законом передбачено, аліменти на двох дітей становлять 33 % від доходу платника аліментів. Таким чином, позивач вважає, що по 1/6 частині всіх видів заробітку на кожну дитину буде достатньо для їх гармонійного розвитку.
Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
На підтвердження своїх вимог позивач посилається на те, що у нього змінився сімейний та майновий стан.
З позову вбачається, що у лютому 2023 року ОСОБА_3 подала позовну заяву про стягнення з позивача аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років, проте в подальшому між ними було укладено усну домовленість про фінансову допомогу ОСОБА_9 , оскільки остання знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років та не отримує додаткових доходів.
Позивач зазначає, що він проживає разом з ОСОБА_3 та сином ОСОБА_6 в одній квартирі та знає, що на дитину щомісяця витрачаються кошти у розмірі 5000 гривень, а не 9000 гривень, які стягуються з нього.
Крім того, у позивача є інші фінансові зобов`язання, зокрема, він сплачує комунальні платежі за гуртожиток, кошти за об`єкт житлової нерухомості відповідно до договору фінансового лізингу. 
Через скрутне майнове становище у позивача виникло боргове зобов`язання перед АТ «ПриватБанк» у розмірі 77830 гривень.
З відзиву на позовну заяву ОСОБА_2 на позовну заяву вбачається, що з довідки АТ «ПриватБанк» від 24 листопада 2023 року встановлено, що у позивача дійсно наявні фінансові зобов`язання, проте станом на 31 грудня 2023 року у ОСОБА_1 зазначені фінансові зобов`язання відсутні. 
Вказане підтверджується щорічною декларацією позивача за 2023 рік.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону. 
 
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.  
Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Положеннями ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 520/21069/18 зазначено, що аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
За змістом законодавства, аліменти є власністю дитини, а обов`язок суду полягає в першу чергу забезпечити дитині право на належне утримання.
 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України.
Відповідно до ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» де зазначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано або вони взагалі не перебували в ньому.
 
Зі змісту оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції вбачається, що суд повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та дослідивши надані позивачем докази, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, детально проаналізувавши при цьому всі доводи позивача у своєму рішенні та зазначивши про недоведеність ним погіршення матеріального становища.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що судом першої інстанції невірно застосовано положення ст. 192 СК України.
Апеляційний суд, вважає за необхідне зауважити, що зменшення розміру аліментів є правом суду, а не його обов`язком, виходячи з диспозиції ст. 192 СК України, тобто, навіть за умови доведеності факту зміни матеріального стану платника аліментів, суд, який розглядає справу, може не задовольняти вимоги останнього про зменшення розміру аліментів, зважаючи на інші обставини справи, зокрема, у разі, якщо зменшення розміру аліментів не відповідатиме інтересам малолітніх дітей, які мають право на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та вказано у постанові Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 621/307/17 (провадження № 61-31400св18) відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. 
Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. Докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Інші доводи апеляційної скарги спростовуються висновками колегії суддів та на рішення суду першої інстанції не впливають.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.  
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 25 лютого 2025 року.
 
Головуючий                                                                                      Д.Р. Гаращенко
 
Судді                                                                                                 Є.П. Євграфова 
 
                                                                                                            Т.О. Писана