Ухвала
 
05 березня 2025 року
м. Київ
 
справа № 335/2559/23
провадження № 61-2754ск25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу адвоката Чалаплюка Сергія Вікторовича як представника ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 08 січня 2025 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2023 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії в розмірі 90 199,66 грн.
 
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя рішенням від 22 жовтня 2024 року позов задоволено.позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за теплову енергію, яка відпускалась за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 01 листопада 2021 року до 30 листопада 2022 року у розмірі 90 199,66 грн. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
Запорізький апеляційний суд постановою від 08 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2024 року - без змін.

04 березня 2025 року адвокат Чалаплюк С. В. як представник ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня                     2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 08 січня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на                     01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028, 00 грн.
 
Ціна позову у цій справі становить 90 199,66 грн, що станом на 01 січня 2025 року не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб               (3 028,00 грн х 30 = 90 840,00 грн).
 
Представник заявника у касаційній скарзі посилається на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та зазначає, що справа становить значний суспільний інтерес, так як створює безпрецедентний випадок стягнення комунальних платежів з особи, яка не мала у володінні відповідного нерухомого майна. Також, справа має виняткове значення для ОСОБА_1 , так як фактично створює прецедент в подальшому стягувати кошти за комунальні послуги за нерухоме майно, яке не має жодного відношення до особи, яка подає касаційну скаргу. 
 
Вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси широкого кола фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України, тощо.
 
Проте касаційна скарга не містить належного обґрунтування, яке б свідчило про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи і вказувало б на те, що предмет спору у цій справі стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства.
 
Стосовно посилання на виняткове значення для заявника цієї справи, то слід зазначити, що оцінка судом «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.
 
Аналіз наведених у скарзі доводів не дає підстав для висновку про те, що вказана справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки незгода з оскаржуваними судовими рішеннями не свідчить про винятковість справи для заявника, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для останнього внаслідок прийняття такого судового рішення.
 
Також, представник заявника зазначив, що апеляційний суд помилково відніс справу до малозначних, оскільки позов було подано у березні 2023 року і прожитковий мінімум складав 2 684,00 грн, а відповідно малозначними вважалися справи з ціною позову до 80 520,00 грн, при цьому ціна позову у цій справі складає 90 199,66 грн. Таким чином, суд апеляційної інстанції порушив права відповідача з приводу не надання можливості прийняти участь у розгляді апеляційної скарги. 
З Єдиного державного реєстру судових рішень видно, що в листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Запорізького апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя                     від 22 жовтня 2024 року і 24 грудня 2024 року судом відкрито апеляційне провадження у справі, роз`яснено учасникам справи, що суд буде розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
 
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
На час звернення заявника з апеляційною скаргою (вчинення процесуальної дії) у листопаді 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив                       3 028,00 грн.
 
Отже, ціна позову у справі в розмірі 90 199,66 грн не перевищувала тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з апеляційною скаргою (3 028,00 грн х 30 = 90 840,00 грн).
 
Тому доводи касаційної скарги стосовно того, що суд помилково розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, не заслуговують на увагу.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й також не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
 
Верховний Суд зауважує, що зазначення підстав касаційного оскарження є лише вимогою до форми та змісту касаційної скарги відповідно до цивільного процесуального закону, проте не є безумовною підставою для відкриття провадження у справі на рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Оскільки оскаржувані судові рішення ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання представника заявника про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень та про зупинення виконання рішення суду першої інстанції.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Чалаплюка Сергія Вікторовича як представника ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня             2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 08 січня 2025 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                                     А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                            Є. В. Коротенко
            
                                                                                                                      М. Ю. Тітов