ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2025 року                                                      м. Дніпро         Справа №  904/685/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді  Чередка А.Є. (доповідач)        
суддів: Мороза В.Ф., Іванова О.Г.,
при секретарі судового засідання: Ліпинському М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Назаренко Н.Г.) від  19.08.2024р. у справі № 904/685/24

за позовом Акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ", м. Київ 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ", м. Нікополь 
про стягнення штрафних санкції за договором поставки в загальному розмірі 124 830 886,71 грн., -

                                                                   ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ" штрафні санкції за порушення строків поставки за договором № УГВ498/30-21 від 16.12.2021 у загальному розмірі 124 830 886,71 грн., а саме пені - 87 869 713,96 грн та штрафу - 36 961 172,75 грн.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2024р. у справі № 904/685/24 в задоволенні позову відмовлено; судові витрати покладено на позивача. 
Суд встановив наявність прострочення поставки товару за договором поставки № УГВ498/30-21 від 16.12.2021. Однак, у зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин за фактом несвоєчасної поставки товару відмовив у стягненні штрафних санкцій.
До Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Акціонерне товариство "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2024р. у справі № 904/685/24 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити повністю.
За доводами апелянта, у встановлений п. 8.2 Договору строк відповідач не направив позивачу повідомлення про неможливість виконувати зобов`язання внаслідок обставин непереборної сили у письмовій формі, тому в силу умов п. 8.2 Договору втратив право посилатися на дію таких обставин. Направлення повідомлення засобами електронного зв`язку не можна прирівнювати до письмової форми.
Суд не звернув уваги, що обидва Сертифікати про форс-мажорні обставини містять недостовірну інформацію - неможливість виконання зобов`язань з поставки першої партії товару за договором, яка була поставлена вчасно.
Також, апелянт посилається на те, що не зважаючи на наявність форс-мажорних обставин відповідач здійснював поставку товарів хоча і з простроченням. Отже, суд не встановив наскільки форс-мажорні обставини впливали не можливість виконання зобов`язань, тоді як непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі.
Загальне посилання суду на постійні обстріли та руйнування не є доведеним з огляду на наявність у справі доказів щодо обстрілів певних об`єктів лише поза межами визначних Договором граничних строків поставки. Суд визнав встановленими обставин повної зупинки виробничих процесів на підприємстві до 15 квітня 2022 року, тоді як в матеріалах справи такі докази відсутні. Висновок суду, що активні воєнні (бойові) дії, зокрема, щоденний обстріл території м. Нікополь тривають станом на час розгляду справи, не підтверджується матеріалами справи. 
Також, суд надав оцінку неможливості виробництва товару відповідачем, проте, не звернув увагу, що предметом договору була поставка товару, а не його виробництво. Суд не надав оцінки тому факту, що договором передбачено можливість поставки Товару у декілька різних місць та різними видами транспорту.
Апелянт посилається на порушення судом норм процесу: прийняття доказів від відповідача з порушенням строку та невирішення клопотання позивача про залишення без розгляду доказів, поданих відповідачем із порушенням встановленого законом строку.
Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та зазначає, що ним дотримано умови договору щодо повідомлення про форс-мажорні обставини. Позивачем не спростовується направлення і отримання повідомлення про форс-мажорні обставини в строки, передбачені договором, та крім того, здійснення такого повідомлення саме у письмовій формі. Відповідач вважає, що повідомлення шляхом надсилання засобами електронної пошти сканованої копії паперового документу є повідомленням у письмовій формі.
Також відповідач не погоджується з доводами позивача, що на наявність форс-мажору можна посилатись лише у випадку повного невиконання зобов`язання. Так, форс-мажорними можуть бути обставини, які унеможливлюють виконання сторонами зобов`язань, що передбачені умовами договору, як взагалі, так і частково. Вплив форс-мажорних обставин на господарські правовідносини може призводити як до невиконання зобов`язань стороною господарського договору, так і до неналежного виконання зобов`язань стороною господарського договору (наприклад, в частині строків).
Твердження позивача, що предметом Договору є постачання товару, що не охоплює складові виробництва не відповідає дійсним обставинам справи. Факт того, що відповідач є саме виробником трубної продукції в Україні позивач знає і це не підлягає доказуванню.
Збройна агресія російської федерації яка розпочалась 24 лютого 2022 року і як наслідок повна зупинка виробництва на заводах відповідача на початку війни, перебої з поставками сировини, розрив сталих логістичних зв`язків, постійні артилерійські обстріли міста Нікополя, відключення електроенергії, робота перевізників (Укрзалізниці), має безпосередній вплив та причинно-наслідковий взаємозв`язок на виконання Договору щодо поставки трубної продукції.
Дніпропетровська торгово-промислова палата видавши відповідачу Сертифікати № 1200-23-3552 від 11.08.2023 та № 1200-24-1034 від 23.05.2024 не лише засвідчила настання форс-мажорних обставин в рамках договору, але відповідно перевірила та підтвердила причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором в рамках конкретних поставок трубної продукції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, розгляд апеляційної скарги   призначено   в судове засідання на 16.12.2024 о 14:15 год.
У судовому засіданні 16.12.2024 оголошено перерву на  25.02.2025 о 14:45 год.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 16.12.2021 Акціонерним товариством "Укргазвидобування" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб", укладений Договір поставки № УГВ 498/30-21 (далі - Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується поставити Покупцеві труби сталеві безшовні насосно-компресорні Ш 73,02 х 5,51 мм гладкі з муфтами групи міцності Р-110 (далі - Товар), зазначений в специфікаціях, що додається/ються до Договору і є його невід`ємною/-ими частиною/-ами, а покупець прийняти та оплатит такий товар.
За змістом п. 1.2. Договору, найменування/асортимент Товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю Товару та загальна ціна Договору вказується у специфікації/-ях (далі -Специфікація/-ії), яка є Додатком №1 до Договору та є його невід`ємною частиною. Строк поставки Товару визначається Графіком поставки Товару, який є Додатком №3 до Договору та є його невід`ємною частиною.
Пунктом 5.1 Договору передбачено, що строк поставки, умови та місце поставки Товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в Специфікації/-ях та Графіку поставки до цього Договору.
Згідно із п. 5.2 Договору датою поставки Товару є дата підписання уповноваженими представниками Сторін акту приймання-передачі Товару, форма якого наведена в Додатку №4 до цього Договору, який є його невід`ємною частиною (для Постачальників, що не є резидентами України) або видаткової накладної. Право власності на Товар переходить від Постачальника до Покупця з дати підписання Сторонами акту приймання-передачі Товару або видаткової накладної (при наявності двох дат, датою підписання акту приймання-передачі Товару або видаткової накладної вважається дата підписання Покупцем).
Відповідно до пп. 6.3.1 п. 6.3 Договору, Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку Товару у строки, встановлені цим Договором.
Пунктом 7.9. договору визначено, що у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у Графіку поставки товару до даного договору, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості із врахуванням ПДВ непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості із врахуванням ПДВ непоставленого або несвоєчасно поставленого товару. (ПДВ враховується, якщо постачальник є платником ПДВ).
Пунктом 8.1. договору № УГВ УГВ498/30-21 від 16.12.2021 року встановлено, що Сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею Сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо).
Пункт 8.2. договору передбачає, що Сторона, яка не може виконувати зобов`язання за цим договором внаслідок обставин непереборної сили, повинна не пізніше, ніж протягом 7 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу Сторону у письмовій формі.
Згідно із п. 8.3 Договору, доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою України або іншим уповноваженим на це органом України та/або країни, у якій виникли такі обставини, або яка постраждала внаслідок таких обставин.
У разі, коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більше ніж 60 днів, кожна із сторін має право розірвати цей договір шляхом направлення повідомлення (цінним листом з описом вкладення) про відмову від договору в односторонньому порядку з наданням документу, виданого Торгово-промисловою України або іншим уповноваженим на це органом України та/або країни, у якій виникли такі обставини, або яка постраждала внаслідок таких обставин, яким засвідчується існування обставин непереборної сили та те, що такі обставини тривають більше ніж 60 днів поспіль. В такому випадку Договір припиняє свою дію з дати, зазначеної у повідомленні про відмову від договору але не раніше дати отримання повідомлення. (п. 8.4. договору).
Специфікацією №1 від 16.12.2021 р. (Додаток №1 до Договору №УГВ498/30-21 від 16.12.2021р.) визначено кількість товару - 10 179 тон, ціна за одиницю без ПДВ - 72 440,00 грн. Пунктом 1 даної Специфікації передбачено, що загальна вартість Товару, що постачається за цією Специфікацією складає до: 884 840 112,00 грн., у тому числі ПДВ 147 473 352,00 грн., а згідно із п. З цієї Специфікації строк поставки Товару: відповідно до Графіка поставки Товару.
Положеннями Графіка поставки Товару (Додаток №3 до Договору №УГВ498/30-21 від 16.12.2021р.) визначено строк поставки Товару: 25% - до 120 календарних днів з дати укладання Договору; 25% - до 150 календарних днів з дати укладання Договору; 25% - до 180 календарних днів з дати укладання Договору; 25% - до 210 календарних днів з дати укладання Договору. Дострокова поставка дозволяється.
Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності) за умови надання постачальником забезпечення виконання своїх зобов`язань по договору, які відповідають вимогам, вказаним у п. 10.2. цього договору і діє до 14.089.2023 (п. 10.1. договору).
В пункті 11.14 сторонами врегульовано: якщо договором передбачено направлення листів, повідомлень в електронному вигляді на електронні адреси сторін, такі листи, повідомлення вважаються належним чином направленими, якщо вони направлені в електронному вигляді на всі електронні адреси одночасно, вказані в розділі XIV даного договору.
Позивач зазначає, що за домовленістю Сторін Договору, граничним строком поставки Товару є: 15.04.2022 (25% - до 120 календарних днів з дати укладання Договору); 15.05.2022 (25% - до 150 календарних днів з дати укладання Договору); 14.06.2022 (25% - до 180 календарних днів з дати укладання Договору);14.07.2022 (25% - до 210 календарних днів з дати укладання Договору).
Натомість, Постачальник виконав свої зобов`язання з поставки Товару за Договором на суму 555 785 294,68 грн. несвоєчасно, про що свідчать наступні видаткові накладні, наявні у матеріалах справи.
Позивач направив відповідачу претензію № 30.6-022-4126 від 30.08.2023 про сплату штрафних санкцій у розмірі 124 830 886,71 грн.
У відповіді на претензію № 602 від 08.09.2023 відповідач зазначив, що претензія не підлягає задоволенню, у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин.
Вказане стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача пені в розмірі 87 869 713,96 грн. за загальний період прострочення з 16.05.2022 по  28.02.2023 та штрафу в розмірі 7%  від вартості несвоєчасно поставленого товару в розмірі  36 961 172,75 грн.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.
За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 663 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 525 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Копії видаткових накладних у справі свідчать про те, що поставка визначеного сторонами у Договорі Товару була здійснена несвоєчасно, що не заперечується відповідачем. 
На підставі пункту 7.3 позивач нарахував пеню та штраф за прострочення поставки товару.
Відповідач визнає, що графік поставки товару був порушений, але не погоджується з тим, що це є підставою для стягнення штрафів та пені, оскільки порушення зобов`язання було зумовлено форс-мажорними обставинами. Зазначає, що він своєчасно повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин, а також підтвердив це через листи та сертифікат ТПП України.
Відповідно до частини 3 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
За загальним правилом обов`язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов`язання є вина особи, яка його порушила (частина 1 статті 614 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
У пункті 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.
Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.
Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п. 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20).
Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 Цивільного кодексу України, 218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10.06.2015 у справі № 904/6463/14 (3-216гс15)).
Відповідно до частини 2 статті 14-1  Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Президент України видав Указ №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", на підставі якого в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем було надано Сертифікати №1200-23-3552 від 11.08.2023 р. та № 1200-24-1034  від 23.05.2024 р. про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), видані Дніпропетровською торгово-промисловою палатою.  Даними Сертифікатами встановлено дію форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) при виконанні Договору № УГВ 498/30-21 від 16.12.2021 року.
Наявність сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами.
Спірний Договір укладений між сторонами до повномасштабного вторгнення російських військ на територію України. З огляду на це апеляційний суд погоджується з аргументами відповідача, що він не міг передбачити, запобігти таким обставинам, або врахувати заздалегідь у власній виробничій діяльності.
Загальновідомим фактом те, що 03.03.2022 Запорізька АЕС разом з містом-супутником Енергодар (відстань до яких від м. Нікополь складає 4-6 км) було окуповано військовими силами Російської Федерації, встановлений контроль над атомною станцією, перетворивши її на військову базу, розмістивши там озброєння та замінувавши місцевість, а також постійно обстрілюючи з її території сусідні міста Нікополь і Марганець.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року №75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 27 липня 2022 року №169) Нікопольська міська територіальна громада включена до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). В подальшому даний наказ був скасований наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року №309 (із змінами відповідно Наказу № 19 від 25 січня 2024 року), яким Нікопольська територіальна громада включена до розділу 3 "Території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси", з датою завершення бойових дій - "не зазначено", тож бойові дії на цій території тривають станом на дату ухвалення цього рішення.
Судом першої інстанції правильно взято до уваги, що за Договором постачанню підлягав Товар у переважній більшості власного виробництва, у вигляді труб насосно-компресорних, допускних патрубків та перехідників до насосно-компресорних труб в асортименті. При цьому, графік поставки враховував саме виробничі потужності відповідача, розташовані у м. Нікополь.
Очевидними також є обставини, що для виробництва трубної продукції необхідна наявність та поєднання багатьох сукупних складових, як-от наявність трубної заготовки, працююче відповідне обладнання, кваліфікований персонал у відповідній кількості, наявність та якість забезпечення енергоносіїв тощо.
Відповідачем надані докази впливу спірних обставин на його господарську діяльність та можливість належного виконання договірних зобов`язань.
Зокрема, на підставі наказу № 445 від 24.02.2022 року виробнича діяльність ТОВ "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ" через військову агресію Російської Федерації була призупинена в усіх структурних підрозділах підприємства з 24.02.2022 року, а увесь персонал підприємства переведений у режим простою з місцезнаходженням поза територією підприємства.
Отже, виробничий процес з виготовлення продукції для позивача був перерваний у перші дні повномасштабного вторгнення російських військ на територію України.
Згідно з довідкою чисельність персоналу за період березень-грудень 2022 року зменшилась на 312 осіб, що складає понад 10% (з причин полишення населенням небезпечного регіону). Згідно з довідкою чисельність мобілізованого персоналу відповідача за період з 24.02.2022 року до кінця 2022 року склала 374 особи, які обліковувалися за відповідачем, але не виконували свої посадові обов`язки.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в умовах військового часу відсутня швидка та своєчасна можливість заміни звільненого та мобілізованого персоналу працівниками, які б мали необхідні професійно-технічні кваліфікації у зв`язку з тим що населення масово виїхало за межі Нікополя та Нікопольського району.
Наказом №502 від 18.04.2022 року "Про заходи безпеки персоналу підприємства від збройних уражень у воєнний час" Відповідачем введено в дію "Інструкцію щодо дій персоналу ТОВ "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ" у воєнний час", відповідно до якої при спрацюванні сигналу повітряної тривоги, працівникам належить здійснити відключення електроенергії, здійснити зупинку транспортуючих пристроїв, агрегатів, перекриття газових комунікацій, зібрати особисті документи, залишити робоче місце, та не користуючись ліфтами, спуститися до захисних споруд. З прийняттям зазначеної Інструкції Відповідач вживав заходи з поновлення  виробництва  в умовах війни, але забезпечення довоєнного рівня та темпів виробництва було неможливо через воєнні дії російської армії.
Територія та будівлі відповідача потрапляли у спірний період під регулярними обстріли, що призводило до пошкоджень та руйнувань, про що комісією, призначеною розпорядженням начальника військової адміністрації, складались численні акти комісійного обстеження об`єкта пошкодженого внаслідок збройної агресії російської федерації.
Обставини обстрілів підтверджуються також численними копіями витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо розслідування кримінальних правопорушень, копіями наказів відповідача про зупинку роботи підприємства в умовах воєнного стану до завершення робіт з визначення наслідків руйнувань, працездатності устаткування і обладнання, роботи енергетичних систем і мереж, перевірки підприємства на наявність вибухонебезпечних предметів після нічних обстрілів.
Також, суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги посилання відповідача на загальновідомі факти наявності планових відключень світла, які застосовувалися в Україні у зв`язку з пошкодженням енерговиробляючої інфраструктури країни на підтвердження чого відповідач надав копії повідомлень від ДТЕК про застосування графіку обмежень використання електричної енергії від 26.08.2022, про введення в дію графіків обмеження споживання електричної потужності від 20.10.2022; про введення в дію графіків обмеження споживання електричної енергії та електричної потужності від 28.10.2022 щодо запровадження графіків використання електричної енергії та електричної потужності зважаючи на енергоємність виробництва та пріоритетність забезпечення енергоносіями та потужностями населення міста та району в першу чергу. 
Вищевказаними доказами відповідач доводив причини неможливості своєчасного виконання зобов`язання, як до визначених сторонами дат поставки, так і після.
Надаючи оцінку вищезазначеним обставинам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з огляду на очевидність, надзвичайність та невідворотність цих обставин, відповідач має право посилатися на них як на форс-мажорні та як на правомірну підставу несвоєчасного виконання своїх обов`язків у договірних взаємовідносинах з позивачем.
Оцінивши докази у справі в їх сукупності, в тому числі, Сертифікати ТПП про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), обставини та умови здійснення господарської діяльності підприємства відповідача у м. Нікополі, суд першої інстанції вірно встановив, що у даному конкретному випадку військова агресія Російської Федерації проти України і ведення воєнних (бойових) дій, зокрема, на території м. Нікополя є надзвичайною за даних умов подією, яку сторони не могли ані передбачити, ані відвернути. З матеріалів справи вбачається, що саме військовий чинник став причиною несвоєчасних поставок продукції виробництва відповідача, отже, причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та прострочкою поставки доводиться матеріалами справи.
Про наявність об`єктивних обставин неможливості відповідача виконати свої зобов`язання за Договором (в тому числі в частині своєчасності поставки Товару), позивача було повідомлено направленням засобами електронної пошти листом-повідомленням про настання форс-мажорних обставин вих № 075/65-22 від 25 лютого 2022 року.
Доводи позивача про порушення відповідачем порядку повідомлення про настання форс-мажорних обставин, передбаченого п. 8.2. Договору, колегією суддів відхиляються, виходячи з наступного.
Пунктом 8.2 Договору встановлено, що сторона, що не може виконувати свої зобов`язання за договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше, ніж протягом 7 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.
Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про своєчасне та належне повідомлення відповідачем позивача про настання форс-мажорних обставин.
Так, чинне законодавство не містить визначення письмової форми документа виключно на папері, оскільки письмова форма документа передусім передбачає застосування саме письмових знаків, які застосовуються і в електронних листах тощо. Також положення ЦК України містять таку альтернативу правочину у письмовій формі як усний правочин, а застосування інформаційно-телекомунікаційних систем прирівнюється до письмової форми (статті 205, 639 ЦК України). Судом встановлено, що сторонами під час укладання договору не було погоджено конкретних додаткових вимог щодо шляхів, засобів та інших вимог до оформлення повідомлення про настання обставин непереборної сили. Отже, суд прийшов до вірного висновку про відсутність підстав вважати невідповідаючим письмовій формі лист-повідомлення вих. № 075/65-22 від 25.02.2022 року, оскільки направлення цього листа електронним зв`язком не спростовує застосування саме письмової форми. Крім того, отримання даного повідомлення та відповідне розуміння змісту даного повідомлення підтверджується листами позивача у відповідь на адресу відповідача з посиланням на такий лист та його вихідний номер, зокрема у листі № 30.6.2-05-1387 від 25.04.2022 року.
Протилежні висновки свідчили б про надмірний формалізм та порушення принципів справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи ситуацію дестабілізації роботи усіх підприємств особливо в перші дні повномасштабного вторгнення. 
Окрім цього, колегія суддів, надаючи оцінку належності повідомлення позивача шляхом направлення листа на його електронну адресу, погоджену сторонами у реквізитах договору, звертається до правового висновку, що міститься у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №640/11869/20: "Зі змісту статей 5, 7 та 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" вбачається, що електронна форма документу з обов`язковими реквізитами має таку ж юридичну силу, що документ, утворений у письмовій формі, крім випадків визначених законом".
Апеляційний господарський суд також враховує за аналогією положення частини першої статті 207 ЦК України, відповідно до якої правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Здійснивши аналіз вищезазначеного, за вказаних обставин справи, колегія суддів висновує, що направлення відповідачем електронною поштою листа-повідомлення про настання форс-мажорних обставин вих.№075/65-22 від 25.02.2022 було вчинено з додержанням вимоги п. 8.2. Договору щодо письмової форми повідомлення. Таким чином, повідомлення про форс-мажор, що виражене в листі за допомогою електронного засобу зв`язку (у даному випадку електронної пошти) є письмовою формою сповіщення.
Аргументи позивача про те, що відповідач не направив спірний лист на усі електронні адреси, які вказані у пункті 11.14 договору, суд відхиляє, оскільки в цьому пункті йдеться про необхідність направлення на усі електронні адреси, зазначені в договорі, коли є таке застереження в договорі. Зокрема, таке застереження встановлено пунктом 5.4.1 договору (направлення сканованих копій товаро-супровідних документів).
З урахуванням наведеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача, з урахуванням встановленого факту настання обставин непереборної сили (форс-мажору), дотримання відповідачем умов договору щодо повідомлення позивача про їх настання, підтвердження форс-мажорних обставин належними доказами у даному конкретному випадку, та висновує, що форс-мажорні обставини, які виникли та підтверджені сертифікатами Дніпропетровської ТПП, дійсно стали підставою неможливості належного виконання зобов`язання відповідачем.
Колегія суддів відхиляє також доводи апелянта, який стверджує, що сертифікат Торгово-промислової палати не підтверджує причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором і неможливістю виконання зобов`язань, оскільки сертифікат не обов`язково має містити деталі про кожен конкретний випадок невиконання зобов`язань. Рішення про застосування форс-мажору було ухвалене на підставі загального аналізу доказів.
Доводи позивача про те, що у визначений у сертифікатах ТПП період дії форс-мажорних обставин відповідач поставляв позивачу товар, що виключає наявність форс-мажору, відхиляються як необґрунтовані, виходячи з наступного.
Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Тоді як, ст. 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Умови спірного договору (п. 8.1.) передбачають, що форс-мажорні обставини звільняють сторони від відповідальності не тільки за невиконання, а й за неналежне виконання зобов`язань. Тому несвоєчасна поставка товару також підпадає під дію форс-мажору.
Часткова поставка товару не свідчить про відсутність форс-мажорних обставин, а навпаки свідчить вчинення відповідачем усіх можливих дій для виконання умов договору.
При цьому, колегія суддів враховує, що виконання зобов`язань у зоні бойових дій не пов`язано зі звичайними підприємницькими ризиками. 
Оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд апеляційної інстанції встановив, що відповідачем доведено, у розумінні статті 218 Господарського кодексу України те, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
Виходячи з вищевикладеного, висновки суду першої інстанції про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за невиконання господарського зобов`язання - стягнення пені та штрафу, передбачених пунктом 7.9 Договору, є обґрунтованими та правомірними.
При цьому, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесу під час розгляду справи та зазначає, що не усі допущені порушення є підставою для скасування правильно прийнятого судового рішення. Сертифікат № 1200-24-1034 від 23.05.2024 було подано відповідачем в межах підготовного провадження одразу після його отримання для спростування доводів позивача про недоліки попереднього Сертифікату. При цьому, висновки суду не ґрунтуються виключно на вказаному доказі.
З огляду на викладене, доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються вищевикладеним, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 129 ГПК України та виходячи з результатів розгляду апеляційної скарги, сплачений за її подання судовий збір слід покласти на апелянта.
З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 264, 269, 270, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -   
            
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від  19.08.2024р. у справі № 904/685/24 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від  19.08.2024р. у справі № 904/685/24 - залишити без змін.
Витрати з оплати судового збору, понесені у суді апеляційної інстанції,  віднести на Акціонерне товариство "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ".
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена та підписана 03.03.2025 року.

Головуючий суддя                                                                                    А.Є. Чередко                                                                                                                                                                                                                                               

Суддя                                                                                                           В.Ф. Мороз    

Суддя                                                                                                            О.Г. Іванов