ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2045/25 Справа № 175/993/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025 року        Дніпровський апеляційний суд у складі:
       головуючого – Ткаченко І.Ю.
       суддів: Пищиди М.М., Свистунової О.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку в спільній сумісній власності 
та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю
за апеляційною скаргою адвоката Іванової Олени Миколаївни, яка діє в інтересах  ОСОБА_1 
на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2024 року про задоволення заяви  ОСОБА_2 про розстрочення виконання рішення по цивільній справі, -

В С Т А Н О В И В: 

У березні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку в спільній сумісній власності. 

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 102000 грн 1/2 ринкової вартості транспортного засобу марки «Audi» модель А6, 2001 року випуску, об`єм двигуна 2496 см3. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1020 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 – житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 – земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 1221411000:02:013:0193, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 – кошти від реалізації транспортного засобу марки «Mazda» модель 3, 2008 року випуску, об`єм двигуна – 1598 см3. Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 – транспортний засіб марки «Tatra» модель 815, 1989 року випуску, об`єм двигуна 2496 см3. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір при подачі зустрічної позовної заяви у розмірі 3828,58 грн. В решті позовних вимог ОСОБА_2 – відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2023 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 24 липня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 липня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за транспортні засоби марки «TATRA», екскаватор колісний «ATLAS 1404», екскаватор колісний «LIEBHERR» та трактор колісний Т-40М, а також в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_2 транспортного засобу марки «TATRA» скасовано на прийнято в цих частинах нову постанову. Визнано у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки «TATRA», екскаватор колісний «ATLAS 1404», екскаватор колісний «LIEBHERR», трактор колісний Т-40М, Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки «TATRA» в сумі 34650 грн; 1/2 частки екскаватора колісного «ATLAS» в сумі 274156 грн; 1/2 частки екскаватора колісного «LIEBHERR» в сумі 184233 грн; 1/2 частки трактора колісного Т-40М в сумі 18960 грн.
В решті рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 липня 2023 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватної власністю ОСОБА_2 житлового будинку та земельної ділянки, а також коштів від реалізації транспортного засобу марки «MAZDA» залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг в загальному розмірі 15565,28 грн. 
У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про розстрочку виконання рішення суду, оскільки після розірвання шлюбу та по теперішній час у її особистому житловому будинку проживав та не бажав звільнити ОСОБА_1 , через що вона зверталася до суду. Через порушення ним правил співжиття та вчинення психологічного насильства, разом з сином, була вимушена орендувати квартиру та в подальшому придбала квартиру в іпотеку також була вимушена оформити кредит, що призвело до погіршення матеріального становища. Вказувала про введення воєнного стану, а тому просила розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців шляхом сплати щомісячного платежу в розмірі по 43963,69 грн.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Розстрочено ОСОБА_2 виконання постанови Верховного Суду від 24 липня 2024 року по цивільній справі №175/993/21 (провадження № 61-12296св23) в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки «TATRA» в сумі 34650 грн; 1/2 частки екскаватора колісного «ATLAS» в сумі 274 156 грн, 1/2 частки екскаватора колісного «LIEBHERR» в сумі 184 233 грн; 1/2 частки трактора колісного Т-40М в сумі 18960 грн та судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг в загальному розмірі 15565,28 грн, на 12 місяців з дня постановлення ухвали суду, шляхом сплати щомісячного платежу в розмірі по 43963,69 грн.

В апеляційній скарзі адвокат Іванова О.М., яка діє в інтересах  ОСОБА_1 , просить ухвалу суду скасувати та у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що зазначені у заяві обставини не є винятковими. Належних та допустимих доказів складного матеріального стану ОСОБА_2 надано не було. Посилання на те, що інтересах  ОСОБА_3 перешкоджав у користуванні будинком чи чинив будь-яке насильство спростовуються встановленими у судових рішення обставинах. 
       
Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку        
Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику. 

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заяви, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що заявницею доведено існування виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення по справі, складне матеріальне становище заявника свідчить про винятковість та поважність причин невиконання рішення суду, а тому вони є підставою для розстрочення виконання рішення суду. 

Колегія суддів не погоджується з такими висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним. 
Згідно зі ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі №1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною права на суд та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.
У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.
Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання рішення залишилося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина судового процесу для цілей ст.6 Конвенції.
Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.
При вирішенні заяви сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що її задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувану, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Аналогічне положення міститься у Законі України «Про виконавче провадження», відповідно до якого, у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу порядку виконання.
Перелік обставин, що утруднює виконання судового рішення, наведений у цій статті, не є вичерпним, тому суд у кожному конкретному випадку повинен визначити, чи є обставини, на які посилається боржник, такими.
ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 – 102000 грн 1/2 ринкової вартості транспортного засобу марки «Audi» модель А6, 2001 року випуску, об`єм двигуна 2496 см3. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1020 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 – житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 – земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 1221411000:02:013:0193, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 – кошти від реалізації транспортного засобу марки «Mazda» модель 3, 2008 року випуску, об`єм двигуна – 1598 см3. Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 – транспортний засіб марки «Tatra» модель 815, 1989 року випуску, об`єм двигуна 2496 см3. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір при подачі зустрічної позовної заяви у розмірі 3828,58 грн. В решті позовних вимог ОСОБА_2 – відмовлено.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2023 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 24 липня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 липня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за транспортні засоби марки «TATRA», екскаватор колісний «ATLAS 1404», екскаватор колісний «LIEBHERR» та трактор колісний Т-40М, а також в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_2 транспортного засобу марки «TATRA» скасовано на прийнято в цих частинах нову постанову. Визнано у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки «TATRA», екскаватор колісний «ATLAS 1404», екскаватор колісний «LIEBHERR», трактор колісний Т-40М. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки «TATRA» в сумі 34650 грн; 1/2 частки екскаватора колісного «ATLAS» в сумі 274156 грн; 1/2 частки екскаватора колісного «LIEBHERR» в сумі 184233 грн; 1/2 частки трактора колісного Т-40М в сумі 18960 грн.
В решті рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 липня 2023 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватної власністю ОСОБА_2 житлового будинку та земельної ділянки, а також коштів від реалізації транспортного засобу марки «MAZDA» залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг в загальному розмірі 15565,28 грн. 
Законодавство України не містить вичерпного переліку обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, на підставі яких суд може прийняти рішення про надання відстрочки.
Тобто, перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у національному законодавстві є нечітким. Обмеження стосовно можливого та допустимого строку відстрочки виконання остаточного рішення у законі відсутнє.
Отже, суд, який прийняв рішення, має широкі дискреційні повноваження щодо підстав та строку для відстрочки виконання рішення, і у кожному конкретному випадку за своїм внутрішнім переконанням оцінює наявні у справі докази і вирішує питання про наявність чи відсутність обставин для вчинення таких процесуальних дій.
З аналізу наведених норм слідує, що відстрочення (розстрочення) виконання рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Під час вирішення питання про відстрочення (розстрочення) виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення.
Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.
Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 9901/598/19.
Розстрочка виконання рішення суду - це зміна у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. При розгляді заяв щодо розстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків від термінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки/розстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Обґрунтовуючи свої вимоги про розстрочення виконання судового рішення, ОСОБА_2 посилалася на те, що після розірвання шлюбу та по теперішній час у її особистому житловому будинку проживав та не бажав звільнити ОСОБА_1 , через що вона зверталася до суду. Через порушення ним правил співжиття та вчинення психологічного насильства, разом з сином, була вимушена орендувати квартиру та в подальшому придбала квартиру в іпотеку також була вимушена оформити кредит, що призвело до погіршення матеріального становища. Посилалася на введення в Україні воєнного стану. 

Визнавши вказані обставини такими, що об`єктивно унеможливлюють виконання судового рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що фактичних доказів складного матеріального становища надано не було.

Відповідно до статей 12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження виняткового випадку та наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Крім того, жодних обмежень щодо виконання судових рішень на період дії воєнного стану діючим законодавством не передбачено.
Введення та продовження строку воєнного стану в Україні само по собі є недостатнім чинником за відсутності доказів про його конкретний вплив на доходи заявниці та не свідчить ані про наявність виняткових обставин, ані про поважність причин невиконання рішення суду. 
У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення суду, оскільки встановлено, що заявником не вказано обставини, що ускладнюють виконання зазначеного рішення або роблять його виконання неможливим, та винятковість випадку для вчинення таких дій.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В: 
       
Апеляційну скаргу адвоката Іванової Олени Миколаївни, яка діє в інтересах  ОСОБА_1  — задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2024 року про задоволення заяви  ОСОБА_2 про розстрочення виконання рішення по цивільній справі - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про розстрочення виконання рішення - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Судді: