ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 р.	Справа № 520/20857/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання  Труфанової К.М.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2024, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022,  по справі № 520/20857/24
за позовом           Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1      
до          Харківської митниці                     
          про скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської митниці, в якому просив:
-скасувати рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 29.02.2024р. №UA807000/2024/000173/2.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року позов задоволено.
Скасовано рішення Харківської митниці про коригування заявленої митної вартості товарів від 29.02.2024р. №UA807000/2024/000173/2.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2024 р. та прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Митного кодексу України (в подальшому – МК України), Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції,  що 21.10.2022р. між позивачем - Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (покупець) та JUNRAO INTERNATIONAL GROUP СО., LIMITED (продавець) укладено контракт №2110/2022 (надалі по тексту — Контракт), згідно якого продавець поставляє (продає), а покупець купує товар. Характеристики вказуються в специфікації та інвойсі на кожну поставку.
Відповідно до п.2.1 Контракту передбачено, що ціни за товар, який продається за цим контрактом, вказані в додатках до цього Контракту та встановлюються в доларах США на умовах FOB - Shanghai (Інкотермс 2010), якщо інше не обумовлено в додатках.
Відповідно до п.2.2 Контракту в ціну товару включено витрати доставки товару до порту, витрати по завантаженню товару на судно, вартість упаковки, маркування, вартість митного оформлення.
Відповідно до п.3.2 Контракту продавець поставляє покупцю товари, що продаються за цим Контрактом на умовах FOB - Shanghai, якщо інше не обумовлено в додатку.
Відповідно до п.9.1 Контракту передбачено, що Контракт діє з 21.10.2022р. по 21.10.2024р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за Контрактом.
Відповідно до п.1.2 Контракту встановлено, що продавець зобов`язується передати товар у власність покупця в асортименті, кількості та строках, погоджених в додатках на товар, а покупець зобов`язується купити цей товар та сплатити його вартість (ціну) за період, вказаний в договорі.
В рамках Контракту покупцем та продавцем було укладено:
- додаток №2 від 15.02.2023р., яким сторони погодили поставку товару на загальну суму 24 318,80 доларів США, яка оплачена покупцем згідно платіжної інструкції №10 від 18.05.2023р.;
- додаток №4 від 27.07.2023р., яким сторони погодили поставку товару на загальну суму 6 765,07 доларів США, яка оплачена покупцем згідно платіжної інструкції №15 від 07.08.2023р.;
- додаток №5 від 01.11.2023р., яким сторони погодили поставку товару на загальну суму 13 942, 00 доларів США, яка оплачена покупцем згідно платіжної інструкції №37 від 03.11.2023р.
Всього сторонами погоджено поставку товару на загальну суму 45 025,87 доларів США.
Разом з тим, згідно вказаних додатків, сторонами погоджено строк поставки товару - 180 днів, умови оплати - 100% передоплати, умови поставки - FOB Shanghai.
05.11.2023р. продавцем виставлено покупцю інвойс №2023-JR02-001 по Контракту на частину товару, який погоджений продавцем та покупцем згідно додатку №2 від 15.02.2023р., додатку №4 від 27.07.2023р., додатку №5 від 01.11.2023р., на суму 30 889,87 доларів США.
Судом встановлено, що згідно платіжної інструкції №10 від 18.05.2023р., платіжної інструкції №15 від 07.08.2023р., платіжної інструкції №37 від 03.11.2023р., оплачено весь товар, погоджений сторонами згідно додатку №2 від 15.02.2023р., додатку №4 від 27.07.2023р., додатку №5 від 01.11.2023р., на загальну суму 45 025,87 доларів США, частина якого, на підставі інвойса №2023-JR02-001 від 05.11.2023р. на суму 30 889,87 доларів США, поставлена згідно митної декларації від 29.02.2024р. №24UA807200003428U9 (митна декларація, за якою відмовлено у випуску товарів від 27.02.2024р. №24UA807200003298U6).
Продавцем оформлено пакувальний лист до інвойсу №2023-JR02-001 від 05.11.2023р., яким зафіксована поставка товару у складі контейнеру MRKU3069508 за наступними ваговими характеристиками товару: вага нетто 10 386,85 кг, вага брутто 10 807,85 кг.
Доставка товару, зазначеного в інвойсі №2023-JR02-001 від 05.11.2023р. та в пакувальному листі до інвойсу №2023-JR02-001 від 05.11.2023р., підтверджується наступними документами:
- митною декларацією країни відправлення №223120230004005025 від 15.11.2023р.
-коносаментом QN23100290A від 15.11.2023р.
-залізничною накладною №31504247 від 05.02.2024р.
- транзитною декларацією №24PL322080NU6EKVH9 від 18.01.2024р.
Поставка товару здійснювалась за допомогою послуг експедитора на підставі договору транспортного експедирування №11.04.2018/5ОД від 11.04.2018р., укладеного між позивачем (клієнт) та TOB «ТАНІТ ГРУП» (експедитор).
Відповідно до п.2.4.2 договору транспортного експедирування №11.04.2018/50Д від 11.04.2018р. в обов`язки клієнта входить надавати експедитору заявку на надання транспортно-експедиційних послуг не менше ніж за 5 робочих днів до заявленої дати готовності вантажу до відвантаження/приймання.
01.11.2023р. клієнтом та експедитором було погоджено заявку на надання транспортно- експедиційних послуг №153 від 01.11.2023р.
Відповідно до п.11 Заявки №153 від 01.11.2023р. на надання транспортно- експедиційних послуг до Договору транспортного експедирування №11.04.2018/50Д від 11.04.2018р. сторони погодили судноплавну лінію: Maersk 3890 USD/40’, що включає морський фрахт, ВРР у Польщі; ЗД до ст. Харків та винагорода експедитора (в грн. еквіваленті на дату виставлення рахунку по курсу міжбанка).
На виконання даної заявки експедитором виставлено рахунок №TG110124003 від 11.01.2024р. та рахунок №TG10124004 від 11.01.2024р., які оплачені клієнтом, що підтверджується платіжною інструкцією №7781 від 19.01.2024р., платіжною інструкцією №7782 від 19.01.2024р.
Загальна сума рахунку №TG110124003 від 11.01.2024р. та рахунку №TG110124004 від 11.01.2024р. у розмірі 148 384,05 грн. за курсом міжбанка 38,145 дол. США, на дату виставлення вказаних рахунків, відповідає вартості транспортно-експедиційних послуг, яка погоджена сторонами п.11 Заявки №153 від 01.11.2023р. на надання транспортно- експедиторських послуг до Договору транспортного експедирування №11.04.2018/50Д від 11.04.2018р.
Згідно Довідки про транспортні витрати №13007 від 05.02.2024р., що надана експедитором ТОВ «ТАНІТ ГРУП», експедитором зазначено, що рахунок №TG110124003 від 11.01.2024р. та дана довідка відображають витрати на умовах FOB SHANGHAI, CHINA до пункту-переходу м/п Мостиська-Пшемисль. Вся вартість перевезення за межами території України включена в довідку про транспортні витрати.
Згідно довідки декларанта про транспортні витрати контейнера MRKU3069508 вбачається, що декларантом оплачено вартість перевезення товару за коносаментом QN23100290А постачальник JUNRAO INTERNATIONAL GROUP CO., LIMITED, вагою брутто 10 807,85 кг, вартістю 38 034,05 грн., декларування якого оформлено за нижчевказаною декларацією.
Декларування товару було здійснено через Харківську митницю, митна декларація від 29.02.2024 №24UA807200003428U9 (митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів від 27.02.2024 №24UA807200003298U6).
Під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої позивачем митної вартості відповідач було прийнято рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 29.02.2024 №UA807000/2024/000173/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA 807200/2024/000208.
Також судом встановлено, що на підставі заяви декларанта від 28.02.2024, товар був випущений у вільний обіг згідно положень під.4 ч.4 ст.54 МК України з наданням гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до ч.7 ст.55 цього Кодексу.
Заявою №2024/05/09-2 від 09.05.2024р. позивачем, протягом строку встановленого п.8 ст.55 МК України, були надані відповідачу додаткові документи та інформація для підтвердження заявленої митної вартості товарів, що декларуються для скасування рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 29.02.2024р. №UA807000/2024/000173/2.
Згідно листа №7.14-2/15-02/13/3431 від 17.05.2024р. відповідач повідомив позивача, про те, що подані ним додаткові документи не спростовують в повній мірі сумнівів митниці щодо дійсності задекларованої позивачем митної вартості оцінюваних товарів, у зв`язку, з чим не можуть бути підставою для скасування раніше прийнятого митницею рішення про коригування митної вартості товару від 29.02.2024р. №UA807000/2024/000173/2.
Рішенням про коригування заявленої митної вартості товарів від 29.02.2024 №ЦА807000/2024/000173/2 визначено митну вартості 1 товару за другорядним (резервним) методом у відповідності до ст.64 МК України та коригування митної вартості 3 товару за другорядним методом (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів у відповідності до ст.60 МК України.
Не погоджуючись із вищевказаними рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів необґрунтоване та прийняте з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України).
Статтею 264 Митного кодексу України встановлено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно із ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Статями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно із п. п. 5, 6, 7 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч. ч. 1, 2 ст. 52 Митного кодексу України).
Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу, за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно із ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Частинами 1, 2 статті 53 Митного кодексу України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55цього Кодексу.
Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Згідно із ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ч. ч. 3, 4 ст. 64 Митного кодексу України).
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного Кодексу України.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
Відповідно до п.п. 3.16, 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур встановлено стандартне правило, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства. У випадках, коли окремі підтверджуючі документи не можуть бути представлені разом з декларацією на товари з причин, які визнані митною службою обґрунтованими, вона дозволяє подачу таких документів протягом визначеного періоду часу.
Разом з тим, витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Крім того, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. № 598).
Тобто вимоги вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів. Крім того, згідно Правил, митний орган повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувались ним при коригуванні митної вартості за резервним методом.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 17.01.2022 р. у справі № 520/2000/19.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Митного кодексу України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно рішення про коригування митної вартості від 29.02.2024р. №UA807000/2024/000173/2 відповідачем з метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено, що рівень митної вартості подібних оформлених товарів у максимально наближений до митного оформлення час становить: товар 1) 2,42$/кг; товар 3) 1,9$/кг. Враховуючи вищезазначене, митну вартість даного товару скориговано до цього рівня. Джерелом інформації для даного рішення по товару є наявна у митного органу цінова інформація на подібний (аналогічний) товар, оформлений на таких саме комерційних умовах у максимально наближений час, що наявні: тов.1 - №UA807200/2024/003157 від 26.02.2024; тов.3 - №UA807200/2024/003237 від 27.02.2024. При прийнятті даного рішення застосовані Методичні рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджені наказом Держмитслужби України від 01.07.2021 №476. Коригування митної вартості 1 товару здійснено за другорядним (резервним) методом у відповідності до ст.64 МК України. Коригування митної вартості 3 товару здійснено за другорядним методом за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів у відповідності до ст.60 МК України.
Таким чином вартість товару 3 визначалась відповідачем за методом визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів на підставі митної декларації №UA807200/2024/003237 від 27.02.2024.
Відповідно до ч.4 ст.60 МК України ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.
Відповідно до ч.5 ст.60 МК України у разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.
Судом встановлено, що Харківською митницею на запит позивача в рамках публічної інформації була надана митна декларація №UA807200/2024/003237 від 27.02.2024. Зі змісту декларації №UA807200/2024/003237 від 27.02.2024 отримано інформацію щодо кількості товару, який поставляється, а саме: р.38 «маса нетто (кг)» - 6300 кг, тоді як згідно поданої позивачем митної декларації зазначено наступну кількість товару, що поставляється: р.38 «маса нетто (кг)» - 8438,35 кг, що в свою чергу свідчить про те, що товар 3 позивача та завезений товар за митною декларацією №UA807200/2024/003237 від 27.02.2024 не відповідає приблизній кількості, як того вимагають положення ч.4, 5 ст.60 МК України.
Колегія суддів зазначає, що оскільки відповідач не здійснив корегування ціни з урахуванням зазначених розбіжностей та документально не підтвердив інформацію, що використовується при здійсненні коригування, то застосування відповідачем методу визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів у рішенні рішення про коригування митної вартості від 29.02.2024р. №UA807000/2024/000173/2 не відповідає положенню ч.4, 5 ст.60 МК України.
Крім того, вартість товару 1 визначалась за резервним методом на підставі митної декларації №UA807200/2024/003157 від 26.02.2024.
У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
З матеріалів справи вбачається, що Харківською митницею на запит позивача в рамках публічної інформації була надана митна декларація №UA807200/2024/003157 від 26.02.2024. Зі змісту декларації №UA807200/2024/003157 від 26.02.2024 отримано інформацію щодо кількості товару, який поставляється, а саме товар 1: р.38 «маса нетто (кг)» - 8321 кг, тоді як згідно поданої позивачем митної декларації зазначено наступну кількість товару 1, що поставляється: р.38 «маса нетто (кг)» - 830 кг, що в свою чергу свідчить про те, що товар 1 позивача та завезений товар 1 за митною декларацією №UA807200/2024/003157 від 26.02.2024 не відповідає приблизній кількості, а відповідач не навів жодних пояснень з цього приводу.
Крім того, колегія суддів зауважує, що рішення про коригування митної вартості від 29.02.2024р. №UA807000/2024/000173/2 не містить відомостей про будь-які характеристики подібних (аналогічних) товарів, обсяги партій, умов поставки, комерційних умов тощо.
Відповідачем зазначено лише номер та дату митних декларацій, які стали джерелом інформації для коригування митної вартості та не зазначено докладної інформації та джерел, які використовувалися відповідачем, при її визначенні, а саме ним не було зазначено митна вартість якого товару бралася за основу, торгова марка, фактурна вартість, країна експорту цього товару, час експорту в Україну, виробник, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що у спірних правовідносинах митним органом не враховано, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, необхідно навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Проте, митний орган не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачем у декларації митної вартості зазначено не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.
Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.
Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за резервним методами.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладені в постанові Верховного Суду від 05.05.2022 р. у справі № 2040/6019/18, від 20.06.2023 р. у справі № 1.380.2019.006247.
Крім того, відповідно до п.2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 передбачено, що при коригуванні митної вартості митним органом зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. 
Коелгія суддів зазначає, що зі змісту рішення про коригування митної вартості товарів від 29.02.2024р. №UA807000/2024/000173/2 вбачається, що дана вимога чинного законодавства України не виконана відповідачем.
Щодо доводів відповідача про невідповідність обраного позивачем методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ, у зв`язку з тим, що використані підприємством відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також документи, подані позивачем при митному оформленні, містять розбіжності, які суттєво впливають на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей стосовно ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, оскільки у наданих до митного оформлення та контролю митна декларація на експортні товари КНР від 15.11.2023 №223120230004005025, а також коносамент від 15.11.2023 №QN23100290А зазначено вагу товарів брутто 10993,85 кг, однак в ЕМД №241ІА807200003298иб від 27.02.2024 міститься зовсім, інша вага товарів, а саме 10807,850 кг, колегія суддів зазначає наступне.
Судом встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 29.02.2024 №UA807000/2024/000173/2 не містить жодного зауваження відповідача з цього приводу, що свідчить про відсутність питань у відповідача з цього приводу на момент його оформлення, крім того, згідно митної декларації па експортні товари КНР від 15.11.2023 №23120230004005025, а також коносаменту від 15.11.2023 №QN23100290А зазначено загальний обсяг товару що експортується вагою брутто 10993,85 кг.
Вказаний товар при імпорті було оформлено двома митними деклараціями - ЕМД №24UA807200003298U6 від 27.02.2024 та ЕМД №24UA807200003348U0 від 28.02.2024, при цьому:
- в ЕМД №24UA807200003298U6 від 27.02.2024 вказано вагу товарів брутто 10807,850 кг.
- в ЕМД №24UA807200003348U0 від 28.02.2024 вказано вагу товарів брутто 186 кг., що в сукупності складає загальний обсяг товару вагою брутто 10993,85 кг., що експортується згідно митної декларації па експортні товари КНР від 15.11.2023 №23120230004005025, а також коносаменту від 15.1 1.2023 №QN23100290А.
Щодо доводів відповідача, що декларантом, на момент подання декларації до митного контролю та митного оформлення не було надано цінової інформації щодо вартості товарів, а саме каталогів від виробника товарів, суд зазначає, що під час подання додаткових документів згідно заяви №2024/05/09-2 від 09.05.2024р., в порядку п.8 ст.55 МК України, позивачем було подано відповідачу копії прайс-листів Junrao International Group Co., Limited па час придбання товару від 15.02.2023р., від 27.07.2023р. та копії прайс-листів після оформлення митної декларації від 04.03.2024р., з яких вбачається, що ціна на товар не змінювалася.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем було надано відповідачу цінову інформацію щодо вартості товару, в обсязі достатньому для під твердження митної вартості товару.
Кроім того, суд не приймає до уваги доводи відповідача, що відповідно до коносаменту від 15.11.2023 №QN23100290А морське перевезення відбувалось перевізником QUEEN LOGISTIC LTD, однак договір з даним, підприємством не надано до митниці. Також, до митного контролю та митного оформлення не надано договір ВС/77/2022-ЦЮ, що зазначений в залізничній накладній від 05.02.2024 №31504247, оскільки при поданні заяви №2024/05/09-2 від 09.05.2024р., в порядку п.8 ст.55 МК України, позивачем подано відповідачу лист експедитора ТОВ «ТАНІТ ГРУП» №2703/24/2 від 27.03.2024р., згідно якого експедитор повідомив, що не може надати договір №ВС/77/2022- ЦЮ, який зазначений в залізничній накладній 31504247 та транспортний договір щодо морського перевезення з Queen Logistic, який зазначений в коносаменті QN23100290A, оскільки сторони умовами договору передбачили зобов`язання про не розголошення інформації будь якій третій стороні без попередньої письмової згоди іншої сторони по даному договору. За інформацією наданою сторонами, останні не надали згоду про поширення укладеного договору №ВС/77/2022-ЦЮ, який зазначений в залізничній накладній 31504247 та транспортного договору щодо морського перевезення з Queen Logistic, який зазначений її коносаменті QN23100290А.
Крім того, судом встановлено, що згідно до d3004, d3007, m4301 графи 44 поданої митної декларації від 29.02.2024р. №24UA807200003428U9 (митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів від 27.02.2024р. №24UA807200003298U6) декларантом надано до митниці рахунок №10110124003 від 11.01.2024р., рахунок №TG110124004 від 11.01.2024р., довідку про транспортні витрати №13007 від 05.02.2024р., договір транспортного експедирування №11.04.2018/5ОД від 11.04.2018р., які в повній мірі підтверджують розмір транспортних витрат позивача.
Щодо тверджень відповідача, що враховуючи навіть найнижчий рівень цін на ідентичне морське перевезення згідно з листом ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 24.07.2023 №1154 вбачається суттєве заниження позивачем, рівня ціни на таке перевезення, судова колегія зазначає, що зазначений лист адресований директору департаменту контролю та адміністрування митних платежів Державної митної служби України, не зареєстрований в Міністерстві юстиції України, носить суто консультативиий/інформаційний характер та передбачений лише для митних органів, і не містить жодного правового обов`язку для громадян та суб`єктів господарювання.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п.11 Заявки №153 від 01.11.2023р. на надання транспортно-експедиторських послуг до Договору транспортного експедирування №11.04.2018/50Д від 11.04.2018р., який укладений між позивачем та експедитором ТОВ «ТАНГГ ГРУП», сторони погодили судноплавну лінію: Maersk 3890 USD/40’, що включає морський фрахт, ВРР у Польщі; ЗД до ст. Харків та винагорода експедитора (в гри. еквіваленті на дату виставлення рахунку по курсу міжбапка).
На виконання даної заявки перевізником було виставлено рахунок № TG110124003 від 11.01.2024р. та рахунок №TG10124004 від 11.01.2024р., які були оплачені декларантом згідно платіжних інструкцій №7781 від 19.01.2024р., №7782 від 19.01.2024р.
Загальна сума рахунку №TG110124003 від 11.01.2024р. та рахунку №TG110124004 від 11.01.2024р. у розмірі 148 384,05 грн. за курсом 38,145 дол. СІЛА, на дату виставлення вказаних рахунків, відповідає вартості транспортно-експедиційних послуг, яка погоджена сторонами п.11 Заявки №153 від 01.11.2023р. на надання транспортно-експедиторських послуг до Договору транспортного експедирування №11.04.2018/50Д від 11.04.2018р.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем надані усі документи, які підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг.
Стосовно доводів митниці про те, що рівень задекларованої митної вартості товару нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних товарів суд зазначає, що даний факт не є самостійною підставою для підтвердження недостовірності задекларованих позивачем, даних.
Інформація про вищу митну вартість ідентичних товарів не є перешкодою для визначення митної вартості на підставі укладеного між сторонами договору.
Зазначений висновок відповідає позиції Верховного Суду у постановах від 21.01.2020 у справі №812/2336/14 та від 13.02.2020 у справі №810/1175/16.
Коелгія суддів звертає увагу, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №826/16046/16.
Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що надані позивачем на підтвердження митної вартості товару документи підтверджували митну вартість товару, підлягали обчисленню та містили всі реквізити, які ідентифікували ввезений товар, а відповідачем в оскаржуваних рішеннях не вказано на обставини, які обумовили виникнення у митного органу обґрунтованих сумнівів відносно не підтвердження чи невизначеності кількісних, вартісних і достовірних елементів митної вартості або відсутності хоча б однієї із їх складових, яка є обов`язковою при обчисленні такої вартості. Крім того, декларантом надавалися додаткові документи, за запитами митного органу.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення відповідача необґрунтоване, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі       Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2024 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської митниці залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2024 по справі № 520/20857/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    Л.В. Любчич   	
Повний текст постанови складено  21.01.2025 року