ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/155/25 Справа № 212/9829/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді                Корчистої О.І.
суддів:                        Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/9829/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Трофименко Марина Володимирівна,
на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2024 року,

встановив:

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (далі по тексту ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «Авентус Україна» є фінансовою установою, з якою 14 лютого 2022 року  ОСОБА_1  уклала електронний договір № 5542210 про надання споживчого кредиту на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», розміщених на сайті, за яким відповідачка отримала кредит в сумі 25 000 гривень на 360 днів до 09 лютого 2023 року шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача зі сплатою ним відсотків в сумі 1,99% в день. Відповідачка свої зобов`язання перед кредитором не виконала, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду заборгованість склала 25 000 гривень – тіло кредиту, 95 022,50 гривень нараховані відсотки, всього 120 022,50 гривень. 
29 травня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», як фактором, було укладено Договір факторингу № 29.05/23-Ф, за яким клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором № 5542210, про що відповідачку було повідомлено шляхом направлення на електронну пошту повідомлення. Оскільки до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» заборгованість у розмірі 90 172,50 гривень та нараховані відсотки за 60 календарних днів, а також витрати на оплату судового збору в сумі 2 147,20 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2024 року позовні вимоги ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» заборгованість за кредитним договором № 5542210 від 14 лютого 202 року у розмірі 90 172,50 гривень та нараховані відсотки за 60 календарних днів 29 850 гривень, витрати по сплаті судового збору в сумі 2147,20 гривень,  витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 гривень.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Трофименко М.В., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з1ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що матеріали справи не містять оригіналу та/або належним чином засвідченої копії кредитного договору № 5542210, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 . Відповідачка ознайомлена з паспортом споживчого кредиту, в якому міститься інформація до укладення договору про споживчий кредит, а саме ліміт кредиту, строк повернення, тип процентної ставки: фіксована, розмір процентної ставки 1,99 в день, 726,35% річних. Умови кредитного Договору були для відповідача не зрозумілі, вона не була ознайомлена з ними в повному обсязі, що спричинило нарахування позивачем великих процентів за користування кредитом, з якими відповідач не погоджується. Таке нарахування відсотків не несправедливим у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно матеріалів справи ОСОБА_1 не було повідомлено про відступлення права грошової вимоги за договором про надання кредиту та передачу персональних даних на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА». Зазначає, що позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 5542210 від 14 лютого 2022 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , так як в матеріалах справи відсутні докази оплати позивачем первісному кредитору плати, яка передбачена п. 1.1 Договору факторингу. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, необґрунтованість доводів апеляційної скарги відповідачки, просить рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2024 року залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення. Також, просить суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000 гривень. 
Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
19 липня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» від 19 червня 2024 року № 3831-IX. (далі по тексту Закон № 3831-IX)
Відповідно п. 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 3831-IX установлено, що позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Частиною 1 ст. 369 ЦПК України (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України № 3831-IX) визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Апеляційна скарга у даній справі подані до набрання чинності Законом № 3831-IX.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Трофименко М.В. підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.
Відповідно ч. 1, 2, та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення,ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 14 лютого 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису шляхом використання одноразового ідентифікатора М 412540 від 14 лютого 2022 року було укладено договір про надання споживчого кредиту № 5542210, за умовами якого кредитор надав боржнику кредит у сумі 25 000 гривень шляхом перерахунку на реквізити платіжної карти № 444111хххх8319 споживача строком на 360 днів, тобто до 09.02.2023 року, за яким нараховується загальні відсотки в розмірі 1,99% в день. (а.с.9-14)
Відповідачка ознайомлена з паспортом споживчого кредиту, в якому міститься інформація до укладення договору про споживчий кредит, а саме ліміт кредиту 25 000 гривень, строк повернення, тип процентної ставки: фіксована, розмір процентної ставки 1, 99 в день, 726, 35 % річних. (а.с.16-18)
Додаток № 1 і паспорт споживчого кредиту містить вказівку на суму кредиту, строк його видачі, знижену і стандартну відсоткові ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту штрафи тощо.
Видача ТОВ «Авентус Україна» кредиту ОСОБА_1 в сумі 25 000 гривень підтверджується відомостями про зарахування даної суми на реквізити платіжної карти №444111хххх8319 споживача ОСОБА_1 (а.с.32)
29 травня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено Договір факторингу № 29.05/23-Ф. ( а.с.49-53)
Відповідно реєстру боржників до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 5542210, сума боргу 25 000 гривень – основна сума боргу, сума заборгованості за відсотками - 65 172,50 гривень, загальна сума 90 172, 50 гривень. (а.с. 15)
Позивачем було нараховані відсотки за 60 календарних днів за період з 14 листопада 2022 року по 12 січня 2023 року в межах строку договору: 25000 грн. * 1,99 % = 497,5 грн. * 60 календарних днів = 29 850 гривень.
Крім того, відповідачку було повідомлено засобами поштового зв`язку щодо заборгованості за кредитним договором та перехід права вимоги до кредитора ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА». ( а.с. 31)
Доказів погашення заборгованості за кредитним договором відповідачкою не надано, як не надано і квитанцій щодо погашення кредиту, часткову сплату кредитних коштів.
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 , так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.
За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
У відповідності ст.  6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що 14 лютого 2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 5542210 про надання споживчого кредиту, згідно якого відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 25 000 гривень, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Підписавши вказаний договір, Додаток № 1 до нього, і паспорт споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором, ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомилася та погодилася з умовами договору, при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, зокрема щодо визначення розміру процентів за його користування та пролонгації договору.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачка своїх зобов`язань у визначений договором строк щодо повернення кредиту не виконала, відповідачкою не доведено належними доказами відсутність заборгованості перед позивачем чи попереднім кредитором ТОВ «Авентус Україна».
Колегією суддів не приймаються доводи апеляційної скарги про те, що нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим, таким, що суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки в умовах договору сторони погодили між собою розмір відсотків за користування кредитними коштами, з яким відповідачка погодилася, підписавши договір про надання споживчого кредиту, відсотки нараховувалися за процентною ставкою, яка передбачена умовами договору протягом строку дії договору.
За таких обставин, враховуючи, що відповідачка не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між нею та ТОВ «Авентус Україна» в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідачки за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 90 172,50 гривень та нараховані відсотки за 60 календарних днів 29 850 гривень. 
Щодо витрат на правничу допомогу, то колегія суддів виходить з такого.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду першої інстанції надано: копію Договору про надання правової допомоги №10/07-2023 від 10 липня 2023, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію звіту про надання правової допомоги згідно Договору про надання правової допомоги №10/07-2023 від 10 липня 2023 року, рахунок на оплату по замовленню №151/30/11 від 30.11.2023, копію платіжної інструкції №1809 від 30.11.2023.
Відповідно п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно ст.  1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», положення якої знайшли свій розвиток у статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року), гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Відповідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Подібні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 910/7310/20.
З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, а також зважаючи на задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі та з урахуванням заяви відповідачки щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 гривень та їх стягнення не суперечить принципу розподілу судових витрат.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для скасування рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2024 року немає.
Згідно п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.
Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання професійної правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання професійної правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робі, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» заявило про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000 гривень.
Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 8 000 гривень в апеляційній інстанції апеляційний суд виходить з наступного.
До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» надано: копію ордеру; звіт про надання правової допомоги згідно договору № 07/07-2022 від 07 липня 2024 року; копію платіжної інструкції від 25 травня 2024 року № 5261 на суму 8 000 гривень.
Зі звіту про надання правової допомоги згідно договору № 07/07-2022 від 07 липня 2024 року вбачається, що адвокатом Крюковою М.В. було витрачено 4 години на правову експертизу документів та складання відзиву на апеляційну скаргу у даній справі та подання її до Дніпровського апеляційного суду, вартість виконаних робіт оцінено у 8 000 гривень.
Враховуючи висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, врахувавши, що справа є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим, апеляційний суд приходить до висновку про зменшення суми стягнення з відповідачки на користь позивача до 3 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, що відповідає критерію об`єктивності та буде співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі.
Відповідно частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Трофименко Марина Володимирівна, залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2024 року залишити без змін.
Стягнути з   ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді:

Повне судове рішення складено 18  березня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста