ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 січня 2025 року
м. Київ
справа № 446/10664/23
провадження № 51-2178 км 24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої                                                             ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю: 
секретаря судового засідання                           ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12023140000000315 від 02 лютого 2023 року за обвинуваченням 
ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Новий Став Кам`янка-Бузького району Львівської області, мешканки АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 303 Кримінального кодексу України (далі - КК), 
за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Шевченківський районний суд м. Львова вироком від 28 листопада 2023 року засудив ОСОБА_6 до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 303 КК ? на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 303 КК - на строк 4 роки 6 місяців.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
На підставі ст. 75 КК звільнив ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з установленням іспитового строку тривалістю 3 роки.
ОСОБА_6 , яку визнано винуватою, за обставин, детально викладених у вироку, вчинила кримінальні правопорушення, передбачені частинами 1, 2 ст. 303 КК. Так, суд установив, що, починаючи із 12 вересня 2022 року, ОСОБА_6 розмістила фотографії повії з пропозицією надання платних інтимних послуг у всесвітній інтернет-мережі на сайтах « ІНФОРМАЦІЯ_2 », «Keksik.net» із зазначенням номерів мобільних телефонів: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 . Мобільні телефони з указаними номерами ОСОБА_6 зберігала при особі та відповідала на дзвінки клієнтів, після чого з метою надання сексуальних послуг за грошову винагороду організовувала їх зустрічі із повією в попередньо винайнятих для цього квартирах на території м. Львова.
Для заняття проституцією іншими особами ОСОБА_6 підшукала та винайняла приміщення на АДРЕСА_2 і на АДРЕСА_3 , де займалася проституцією попередньо втягнута нею повія ОСОБА_7 , контролювала діяльність останньої та забезпечувала засобами контрацепції, лубрикантами й засобами гігієни.
За надання сексуальних послуг протягом години клієнти платили грошові кошти в розмірі 2500 грн, які повія віддавала ОСОБА_6 , з них остання 50 % від суми відраховувала повії за виконану роботу, а інші 50 % залишала собі.
Так, 29 квітня 2023 року близько 14:00 ОСОБА_8 за допомогою мобільного додатка «Telegram» написав повідомлення на номер НОМЕР_2 , розміщений ОСОБА_6 на сайті з надання платних інтимних послуг «Keksik.net». Під час листування ОСОБА_6 повідомила про надання платних сексуальних послуг, вартість яких становить 2500 грн за годину та 1800 грн за пів години, а також про додаткові послуги за адресою: вул. Замарстинівська, 21 у м. Львові. Останній підтвердив свій намір скористатися такими послугами. Цього ж дня приблизно о 15:00 ОСОБА_8 прибув до квартири АДРЕСА_4 за вказаною адресою, передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 1800 грн за послуги сексуального характеру та вступив з нею у статеві зносини.
Крім того, суд установив, що ОСОБА_6 повторно вчинила дії щодо забезпечення заняття проституцією іншими особами (сутенерство), а саме в період з 10 до 12 травня 2023 року під час телефонних розмов із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 повідомила їм, що надає платні сексуальні послуги вартістю 2500 грн за годину, а після того як останні підтвердили намір скористатися такими послугами, сповістила адресу: АДРЕСА_2 . Після чого:
- ОСОБА_9 10 травня 2023 року приблизно о 17:30 прибув до вказаної квартири, передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 2500 грн за послуги сексуального характеру та вступив з нею в статеві зносини;
- ОСОБА_10 10 травня 2023 року приблизно о 20:30 прибув до вказаної квартири, передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 1000 грн за послуги сексуального характеру та вступив з нею в статеві зносини; 
- ОСОБА_11 11 травня 2023 року приблизно о 14:10 прибув до вказаної квартири, передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 2500 грн за послуги сексуального характеру та вступив з нею в статеві зносини;
- ОСОБА_12 11 травня 2023 року приблизно о 17:20 прибув до вказаної квартири, передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 2500 грн за послуги сексуального характеру та вступив з нею в статеві зносини; 
- ОСОБА_13 12 травня 2023 року приблизно о 13:00 прибув до вказаної квартири, передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 2500 грн за послуги сексуального характеру та вступив з нею в статеві зносини;
- ОСОБА_14 12 травня 2023 року приблизно о 16:50 прибув до вказаної квартири, передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 2500 грн за послуги сексуального характеру та вступив з нею в статеві зносини.
Крім того, ОСОБА_6 у період з 07 по 15 червня 2023 року під час телефонних розмов з ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 повідомила їм, що надає платні сексуальні послуги вартістю 2500 грн за годину, а після того як останні підтвердили намір скористатися такими послугами, сповістила адресу: АДРЕСА_3 . Після чого: 
- ОСОБА_15 07 червня 2023 року приблизно о 15:30 прибув до вказаної квартири, передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 2500 грн за послуги сексуального характеру та вступив з нею в статеві зносини;
- ОСОБА_11 08 червня 2023 року приблизно о 18:52 прибув до вказаної квартири, передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 2500 грн за послуги сексуального характеру та вступив з нею в статеві зносини;
- ОСОБА_16 10 червня 2023 року приблизно о 15:30 прибув до вказаної квартири, передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 2500 грн за послуги сексуального характеру та вступив з нею в статеві зносини;
- ОСОБА_17 10 червня 2023 року приблизно о 17:00 прибув до вказаної квартири, передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 2500 грн за послуги сексуального характеру та вступив з нею в статеві зносини;
- ОСОБА_18 10 червня 2023 року приблизно о 17:00 прибув до вказаної квартири, передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 2500 грн за послуги сексуального характеру та вступив з нею в статеві зносини;
- ОСОБА_11 15 червня 2023 року приблизно о 13:20 прибув до вказаної квартири, передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 5000 грн за послуги сексуального характеру та вступив з нею в статеві зносини.
Львівський апеляційний суд ухвалою від 08 квітня 2024 року вирок місцевого суду залишив без зміни.
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2023 року й ухвалу Львівського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Обґрунтовуючи свої вимоги, засуджена вказує, що: 
- не має юридичної освіти та представляла свої інтереси самостійно, однак місцевий суд не вжив усіх необхідних заходів для того, щоб переконатися в правильності розуміння нею тих фактичних обставин, які вона буде позбавлена можливості оскаржити, не роз`яснив процесуальних наслідків застосування положень ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), провів поверхневий допит і не встановив обставин, що мають значення для кримінального провадження, у зв`язку із чим позбавив її права на захист і можливості апеляційного оскарження фактичних обставин справи та кримінально-правової кваліфікації; 
- наведене в постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року в справі № 682/488/18 ставить під сумнів правильність кваліфікації її дій за частинами 1, 2 ст. 303 КК; 
 
- зазначала про ці порушення у своїй апеляційній скарзі, проте суд апеляційної інстанції поверхнево дослідив усі обставини справи та дійшов передчасного висновку щодо відсутності підстав для скасування вироку місцевого суду; 
- прокурор ОСОБА_19 , який брав участь у суді першої інстанції, є племінником члена колегії суддів суду апеляційної інстанції ОСОБА_20 , про що останній неодноразово заявляв як на підставу для самовідводу в інших справах (ухвали Львівського апеляційного суду від 18 січня та 18 березня 2024 року у справі № 462/6093/17), однак у цьому провадженні він такий самовідвід не заявив.
Від учасників касаційного провадження заперечень на касаційну скаргу засудженої не надходило.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 , просила оскаржувані судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412?414 КПК.
За нормами ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. 
За положеннями частин 1, 2 ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Доводи касаційної скарги засудженої про те, що суд першої інстанції не вжив усіх необхідних заходів для того, щоб переконатися в правильності розуміння нею тих фактичних обставин, які вона буде позбавлена можливості оскаржити, не роз`яснив процесуальних наслідків застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК, не встановив обставин, що мають значення для кримінального провадження, є обґрунтованими з огляду на таке.
Згідно із ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Обов`язковими передумовами можливості здійснення судового розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК є повне визнання винуватості, незаперечення фактичних обставин кримінального провадження, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин інкримінованого злочину, наслідків такого розгляду, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин. Слід звернути увагу, що роз`яснення учасникам судового провадження такого розгляду не повинно мати формальний характер.
Відповідно до висновку, викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 вересня 2024 року в справі № 444/870/22 (провадження № 51-2989 кмо 23), суд у конкретному кримінальному провадженні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі в разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та у такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини. Такий порядок розгляду кримінального провадження не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК.
Проте суд першої інстанції наведених вимог кримінального процесуального закону належним чином не дотримався. 
Як видно з аудіозапису судового засідання від 28 листопада 2023 року, місцевий суд за згодою учасників судового провадження, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, поставив на обговорення порядок дослідження доказів і вирішив здійснювати судовий розгляд у порядку ч. 3 ст. 349 КПК, а саме допитати обвинувачену ОСОБА_6 та дослідити дані, що характеризують особу. 
Проте суд першої інстанції не з`ясував, чи правильно ОСОБА_6 розуміє зміст фактичних обставин, добровільність її позиції, а також не роз`яснив їй того, що в цьому разі вона буде позбавлена права оскаржити такі обставини в апеляційному порядку, тобто не роз`яснив суті ч. 3 ст. 349 КПК та правових наслідків такого розгляду. 
Не містять матеріали провадження і розписки про роз`яснення ОСОБА_6 положень ч. 3 ст. 349 КПК.
Таким чином, суд першої інстанції не вжив усіх необхідних заходів для того, щоб переконатися в правильності розуміння обвинуваченою тих фактичних обставин, які вона буде позбавлена можливості оскаржити.
Суд апеляційної інстанції під час розгляду цього кримінального провадження в порядку апеляційної процедури вказане порушення не усунув. 
Отже, суди першої та апеляційної інстанцій допустили істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило їм ухвалити законні й обґрунтовані судові рішення, що відповідно до ч. 1 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для скасування таких судових рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Разом з тим, з огляду на наявність указаного істотного порушення вимог процесуального закону, яке і є підставою для скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, Верховний Суд не вбачає підстав для надання оцінки доводам касаційної скарги засудженої в іншій частині. 
За таких обставин касаційна скарга засудженої підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого суд має врахувати наведене в цій постанові та ухвалити законне й обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.
 
Керуючись статтями 412, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд 
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2023 року й ухвалу Львівського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                               ОСОБА_3