Справа № 161/19085/23 	Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М. 	
Провадження № 22-ц/802/1204/24  	  Доповідач: Данилюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
30 грудня 2024 року                                                          місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Данилюк В. А.,
суддів Карпук А. К., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Восковського Юрія Олеговича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2024 року, 
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.12.2021 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний договір № 5154257 про надання споживчого кредиту у розмірі 21000 грн строком на 20 днів (дата повернення кредиту 21.12.2021 року).
18.04.2023 року ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило право вимоги до позивача ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» згідно договору факторингу № 18.04/23-Ф.
Зазначає, що станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 54915,00 грн, з яких: 21000 грн - тіло кредиту, 33915,00 грн - нараховані проценти, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача на користь товариства вказану заборгованість, а також понесені судові витрати.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2024 рокупозов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором № 5154257 від 01.12.2021 року в розмірі 54915 (п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот п`ятнадцять) грн. 00 коп., понесені витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн. 20 коп. та 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Восковський Ю. О. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що матеріали справи не містять доказів, які підтверджують обставину ознайомлення відповідача з усіма істотними умовами договору та погодження цих умов, тому відсутні підстави вважати, що фінансова установадотрималася вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які має на увазі фінансова установа. Висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» Крюкова М. В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, стягнути на користь позивача з відповідача 8000 грн. витрат, сплачених за надання професійної правничої допомоги.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.
Судом встановлено, що 01.12.2021 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний договір № 5154257 про надання споживчого кредиту у розмірі 21000 грн строком на 20 днів (дата повернення кредиту 21.12.2021 року) (а.с. 42-44).
18.04.2023 року між ТзОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, згідно з підпунктом 1.1 якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с. 14-18).
Відповідно до реєстру боржників від 18.04.2023 року до договору факторингу № 18-04/2023 від 18.04.2023 року, ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 5154257 в сумі 54915,00 грн., з яких: 21000,00 грн – основана сума боргу та 33915,00 грн - нараховані проценти (а.с. 57).
У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. ст.526,612,625 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
З договору № 5154257 від 01.12.2021 року вбачається, що кредитний договір укладений в електронній формі.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першоїст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1ст. 642 ЦК України).
Укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 договір про надання споживчого кредиту №5154257 від 01.12.2024 року відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором «А863759», який є аналогом власноручного підпису, оскільки був власноручно введений відповідачем для електронного підпису. Зазначений підпис підтверджує, що відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами договору. Отже, сторони погодили усі істотні умови та уклали в належній формі кредитний договір.
Таким чином, посилання відповідача та його представника, що при укладенні договору в електронній формі сторони не дотримались порядку його оформлення, не заслуговують на увагу та спростовуються наданими доказами.
Відповідач, підписавши кредитний договір, не лише погодив умови договору, але й скористався кредитом.
Предметом даного позову є стягнення новим кредитором кредитної заборгованості за договором надання споживчого кредиту.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
У відповідності до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно з статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють.
Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Позивач довів суду використання та неповернення відповідачем кредитних коштів в розмірі 21 000 гривень. Переказ коштів на виконання кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку, номер якої відповідачем вказано особисто в заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера.
Відповідач розмір заборгованості за тілом кредиту не спростовував, доказів повернення тіла кредиту первісному чи новому кредитору ( позивачу) не надав.
Позивач, крім тіла кредиту, просив стягнути з відповідача заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частин першої – четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Таким чином, при вирішенні вимог щодо стягнення процентів має значення строк виконання відповідного зобов`язання і природа нарахованих процентів.
Як убачається з розрахунку, наданого позивачем, нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснювалося в межах строку користування кредитом на підставі умов кредитного договору. Розрахунок не спростований відповідачем будь – якими доказами.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.
Що стосується судових витрат, то колегія суддів погоджується з розподілом таких витрат, здійснених судом.
Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частина 1, 3 статті 133 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 3, 4 статті 137 ЦПК України).
Суд першої інстанції стягнув витрати за надання професійної правничої допомоги з урахуванням усіх обставин та зазначених вимог закону, відшкодувавши їх частково на суму 5000 грн.
Отже, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Вирішуючи питання про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи в апеляційному суді, слід зазначити наступне.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 гривень. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано суду договір про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07.07.2022 року; платіжну інструкцію від 25.11.2024 року; звіт про надання правової допомоги від 25 листопада 2024 року), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серії ДН № 5127.
Згідно з платіжною інструкцією на оплату від 25 листопада 2023 року адвокатом Крюковою М. В. Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Україна» були надані такі послуги: за написання та подання відзиву на апеляційну скаргу в сумі 8000 гривень.
При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу апеляційний суд враховує складність справи та надані адвокатом послуги, а також враховує, що справа судом розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
На думку колегії суддів з відповідача в користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 3 000 грн.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Восковського Юрія Олеговича залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2024 року залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 в користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрати на надання правничої допомоги у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України. 

Головуючий

Судді