ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.03.2025 року                           м.Дніпро                          Справа №  912/446/24
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:   Кощеєва І.М. ( доповідач )                                                                                                                         
суддів:                              Чус О.В., Дарміна М.О.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:
від позивача:      Балика П.О.
від відповідача: Волошин Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні
в режимі відеоконференції апеляційну скаргу     
Військової частини  НОМЕР_1 
на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 08.05.2024 р. 
( суддя Закурін М. К., м. Кропивницький, повний текст рішення складено 09.05.2024 р.) 
у справі           
за позовом     
Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВК»
до     
Військової частини      НОМЕР_1 
про зобов`язання надати оригінал документу                     
                                   
          ВСТАНОВИВ:                              
1.      Короткий зміст позовних     вимог.
ТОВ «ВВК» звернулося до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , про зобов`язання надати йому оригінал Звіту про оцінку майна, яке примусово відчужене, що виконаний Товариством з обмеженою діяльністю Агентство по нерухомості «Діскон» на підставі договору про надання послуг № 101/23 від       25.10.2023 р..

2.      Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у  справі.
Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 08.05.2024 р. позовні вимоги задоволено. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надати Товариству з обмеженою відповідальністю «ВВК» оригінал Звіту у про оцінку майна, що примусово відчужене, який виконаний Товариством з обмеженою діяльністю Агентство по нерухомості «Діскон» на підставі договору про надання послуг № 101/23 від 25.10.2023 р.. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВК» 3 028 грн. компенсації по сплаті судового збору.

3.              Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 08.05.2024 р. у справі №     912/446/24,     в якій просить оскаржуване рішення скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Позивача відмовити у повному обсязі та залишити без задоволення, в тому числі в частині покладання на ОСОБА_1 частину обов`язку зі сплати судового збору за подання позовної заяви до суду.

3.     Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції складене з порушенням вимог ст. 236 ГПК України, а тому не може вважатись законним і обґрунтованим, оскільки судом не враховано Постанову № 998 від 31.10.2012 р., яка має ключове та вирішальне значення в даній справі, та на яку йде пряме посилання зі ст. 11 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану». Крім того, судом не повно та не всебічно з`ясовано обставини справи, у зв`язку з чим суд посилається на Договір № 101/23 від 05.10.2023 р. як головний доказ того, що документом, що містить висновок про вартість майна - є Звіт про оцінку майна, оскільки саме цей документ, військова частина НОМЕР_1 отримала як результат наданої послуги, а тому саме він є документом, що містить висновок про вартість майна.
Водночас, на думку Скаржника, суд першої інстанції проігнорував ст. 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», яка передбачає порядок вручення документа, що містить висновок про вартість майна, а саме під розписку, як того вимагає зазначена норма. В рамках даного судового провадження, Військова частина неодноразово зазначала, що законною позовною вимогою щодо ознайомлення з актом про примусове відчуження майна та документом, що містить висновок про вартість майна є не зобов`язання надання Звіту про оцінку майна, а зобов`язання вручення документа, що містить висновок про вартість майна під розписку особі, в якої відчужили майно.
При цьому, Скаржник зазначає, що Військова частина законно відмовила ТОВ «ВВК» в наданні документа, що містить висновок про вартість майна, оскільки ст. 7 Закону передбачає саме вручення такого документа під розписку. Власне тому, військова частина НОМЕР_1 не пішла на порушення, якого вимагало від військової частини НОМЕР_1 - ТОВ «ВВК» та полягало у наданні такого документа (конкретно в даному випадку, ця вимога полягала у направленні такого документа поштою. Зазначене знаходить своє відображення в листах від ТОВ «ВВК», що наявні в матеріалах справи).
Скаржник наголошує на тому, що судом першої інстанції не було взято до уваги вказану Постанову № 998 від 31.10.2012 р., а саме пункт 3, який передбачає, що до заяви про виплату наступної повної компенсації за примусово відчужене майно додаються акт про примусове відчуження майна та висновок про вартість такого майна. Тобто, для подальшої майбутньої компенсації особі, в якої відчужили майно, необхідний висновок про вартість примусово відчуженого майна, а не Звіт про оцінку майна. І в контексті ст. 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», документом, що містить висновок про вартість майна - є сам висновок про вартість майна, який є складовою частиною Звіту про оцінку майна. Також, жодним нормативно-правовим документом, що врегульовує суспільні відносини, пов`язані з примусовим відчуженням майна не передбачено норми щодо обов`язку надавати особі, в якої примусово відчужили майно - Звіту про оцінку майна. Проте, передбачено обов`язок щодо вручення під розписку документа, що містить висновок про вартість відчуженого майна. Детально аналізуючи Закон України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» можна дійти висновку, що документом, що містить висновок про вартість майна - є сам висновок про вартість майна, який є складовою частиною Звіту про оцінку майна.
У відповіді на відзив, Скаржник вказує на те, що суд першої інстанції, розглянувши та вирішивши зазначений спір: так і не зазначив, яким саме чином, Військова частина має надати вказаний документ до ТОВ «ВВК», тобто, суд по суті не вирішив вказане спірне питання з приводу чого і виник вказаний судовий процес між ТОВ «ВВК» та Військовою частиною; 2) порушив норми матеріального права, повністю ігноруючи ст. 7 Закону, в якій мова йде про термін вручення, до того ж вручення під розписку, а не «надання» як зазначив Суд І інстанції в резолютивній частині рішення. З самого початку ТОВ «ВВК» відмовлялось від отримання документа, що містить висновок про вартість майна у відповідності до ст. 7  Закону, та неодноразово наполягала на відправці цього документа поштою, що звичайно є порушенням Закону. Зазначене знаходить своє відображення в листах, які наявні в матеріалах справи та направлялись від ТОВ «ВВК» на адресу Військової частини. Тому, заперечення ТОВ «ВВК» в даному випадку є не зовсім коректними, оскільки апеляційні вимоги полягають у чіткому та безсумнівному посиланні Військової частини на беззастережне дотримання ст. 7 Закону. Крім того, як зауважив представник ТОВ «ВВК» вже під час наявного судового провадження, ТОВ «ВВК» зверталось до Військової частини з метою отримання такого документа під розписку, але отримала відмову у зв`язку з вже наявним судовим провадженням по справі ( оскільки ТОВ «ВВК» та Військова частина віддали вказаний спір на вирішення суду ). Судом першої інстанції взагалі не було враховано та взято до уваги вказану Постанову № 998 від 31.10.2012 р., а саме пункт 3 вказаної Постанови, який передбачає, що до заяви про виплату наступної повної компенсації за примусово відчужене майно додаються акт про примусове відчуження майна та висновок про вартість такого майна.

4.     Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
Від Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВК» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.
Зокрема, Товариство посилається на те, що ТОВ «ВВК» обрало ефективний спосіб захисту своїх прав та належним чином сформулювало предмет позову. Задовольняючи позов, суд першої інстанції надав об`єктивну оцінку наявності порушеного права та інтересу на момент звернення до господарського суду, а також правильно визначив, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає тим, що передбачені законодавством, та такий спосіб захисту забезпечить відновлення порушеного права Позивача.
Товариство також вказує на те, що доводи Військової частини є безпідставними, оскільки листом від 06.12.2023 р. вих. № 06/12-1, ТОВ «ВВК» звернулось до Військової частини з вимогою надати оригінал Звіту про оцінку майна уповноваженому представнику, для чого узгодити дату та час прибуття представників ТОВ «ВВК» для його отримання. Однак, у своїй відповіді від 08.12.2023 р. вих. № 3145, Військова частина  зазначила, що вимога ТОВ «ВВК» ним проігнорована, та запропонувала вирішити це питання в судовому порядку. Вказані обставини були визнані відповідачем у відзиву на позовну заяву. Отже, саме дії Військової частини стали підставою для звернення до суду за вирішенням вказаного спору.
Крім того, Товариство зазначає про те, що твердження Апелянта, що документом, що містить висновок про вартість майна - є сам висновок про вартість майна, який є складовою частиною Звіту про оцінку майна - є безпідставним та не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції. Предметом розгляду даної справи є зобов`язання надати оригіналу Звіту про оцінку майна, а не спір щодо прийняття, розгляду та/або виплати повної компенсації за примусове відчужено майно.
У запереченнях на відповідь на відзив, Позивач зазначає, що в даній справі потрібним результатом для відновлення порушених прав є отримання ТОВ «ВВК» оригіналу Звіту про оцінку майна, яке примусово відчужене, що виконаний Товариством з обмеженою діяльністю Агентство по нерухомості «Дісконт» на підставі договору про надання послуг № 101/23 від 05.10.2023 р. (надалі - Звіт). На застосування вказаного способу захисту не впливає: яким дієсловом «надати» або «вручити» буде названа дія, що передбачає передачу Звіту; яким чином ТОВ «ВВК» буде отриманий Звіт, під розписку чи ні. Як було зазначене у відзиву, під час виконання судового рішення факт передачі Звіту буде підтверджений відповідним процесуальним документом, який передбачений Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 р. № 512/5, а саме актом передачі. Таким чином, Військовою частиною буде отриманий документ, що підтверджує факт вручення Звіту. Військова частина не спростувала висновків суду першої інстанції і не довела неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

6.          Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2024 р. для розгляду справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді Коваль Л.А., суддів Мороза В.Ф., Чередка А.Є.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.07.2024 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 08.05.2024 р. у справі №     912/446/24.     Розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 17.10.2024 р..
На підставі розпорядження керівника апарату суду № 960/24 від 08.10.2024 р. та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2024 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді – Чус О.В., Дармін М.О..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2024 р., судовою колегією у визначеному складі, прийнято апеляційну скаргу Військової частини      НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 08.05.2024 р. у справі     № 912/446/24     до свого провадження. Розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання     на 12.03.2025 р..
Від представника Військової частини      НОМЕР_1 суду надійшла заява про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів та підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ( далі – ЄСІТС ).
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2025 р. судове засідання у справі №     912/446/24,     призначене на 12.03.2025 р., вирішено провести з представником Військової частини НОМЕР_1 в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду ( зал судового засідання № 511 ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистеми ЄСІТС.
Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВК» до суду надійшла заява про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів та підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ( далі – ЄСІТС ).
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2025 р. судове засідання у справі №     912/446/24,     призначене на 12.03.2025 р., вирішено провести з представником Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВК» в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду ( зал судового засідання № 511 ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистеми ЄСІТС.
У судовому засіданні 12.03.2025 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7.     Встановлені судом обставини справи.
01.09.2011 р. між ТОВ “ВВК”  та Військовою частиною НОМЕР_1 укладено договір зберігання № 69/11, за умовами якого Військова частина зобов`язалася зберігати майно – порохові заряди ( а. с. 10-11 ).
У той же день ТОВ “ВВК” та з Військова частина склали акт приймання-передачі майна на зберігання ( а. с. 1 2).
05.09.2023 р. Командуючий сил Логістики Збройних Сил України видав наказ від 05.09.2023 р. № 324 “Про примусове відчуження майна”, за яким наказано примусово відчужити у власність держави для забезпечення потреб оборони та використання в умовах правового режиму воєнного стану порохові заряди, власником яких є ТОВ “ВВК”, та які зберігалися на території Військової частини НОМЕР_1 ( а. с. 14 ).
У свою чергу, командир Військової частини НОМЕР_1 на виконання  наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05.09.2023 р. № 324 видав накази від 15.09.2023 р. № 2586 “Про примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного стану” ( а. с. 16 ), від 04.10.2023 р. № 2708 “Про внесення змін та доповнень до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 2586 від 15.09.2023” ( а. с. 25 ) та від 05.10.2023 р. № 2712 “Про внесення змін та доповнень до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 2586 від 15.09.2023”, якими наказано здійснити примусове відчуження майна – порохових зарядів, належних ТОВ “ВВК”, а також здійснити його оцінку ( а. с. 18 ).
05.10.2023 р. Військова частина НОМЕР_1 та ТОВ Агентство по нерухомості “Діскон” уклали договір № 101/23 про надання послуг ( а. с. 19-21 ), за змістом якого суб`єкт оціночної діяльності зобов`язався надати послуги із забезпечення проведення оцінки майна – порохових зарядів у відповідній кількості ( пункт 1.1. договору ). 
Умовами договору передбачено, що послуги надаються письмово на паперових носіях у двох примірниках  (пункт 1.3. ) у вигляді Висновків та Звіту про оцінку майна ( пункти 1.3.1. та 1.3.2. договору ).
По завершенню надання послуг ТОВ Агенство по нерухомості “Діскон” повинне передати Військовій частині Висновки та Звіт ( пункт 5.1. ).
23.10.2023 р. на виконання умов договору № 101/23 Військова части на НОМЕР_1 та ТОВ Агентство по нерухомості “Діскон” склали акт прийому-передачі наданих послуг № 1  ( а. с. 34 ), за змістом якого ТОВ Агентство по нерухомості “Діскон” передало Військовій частині НОМЕР_1 “Звіт по незалежній оцінці примусово відчуженого майна – порохових зарядів” у двох примірниках.
Факт передачі Звіту у двох примірниках ТОВ Агентство по нерухомості “Діскон” також підтвердило у листі № 10 від 02.04.2024 р. ( а. с. 118 ), в якому зазначило, що за наслідками наданих послуг за актом приймання-передачі Військовій частині були передані два екземпляра Звіту про оцінку.
Згідно з Актом про примусове відчуження або вилучення майна від 20.10.2023 р., складеного Військовою частиною НОМЕР_1 та погодженого  рішенням Кіровоградської обласної військової адміністрації від 11.09.2023 р. № 01-29/925/0.2 ( а. с. 23-24 ), здійснено примусове відчуження майна, власником якого було ТОВ “ВВК”, а саме порохових зарядів. В Акті відображена інформація про те, що оцінка майна проведена ТОВ Агентство по нерухомості “Діскон”, за результатами оцінки складений Звіт про оцінку, що містить висновок про вартість порохових зарядів.
07.11.2023 р. Військова частина НОМЕР_1 надіслала ТОВ “ВВК” листа за вих. № 2860 ( а. с. 27 ), до якого додала примірник Акту про примусове відчуження або вилучення  майна № 2682 від 20.10.2023 р. та копію Звіту про оцінку майна, що було відчужене.
Ненадання оригіналу Звіту на думку ТОВ “ВВК” - є порушенням положень ст. 7 Закону України “Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану”, за якими у разі примусового відчуження майна до акта додається документ, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, яка проводилася у зв`язку з прийняттям рішення про його примусове відчуження; за наслідками відчуження порохових зарядів Військова частина надала лише копію Звіту про оцінку, що суперечить наведеним положенням.
Вказане стало причиною звернення ТОВ “ВВК” із позовом до Військової частини   НОМЕР_1 про зобов`язання надати оригінал Звіту про оцінку майна, яке примусово відчужене, що виконаний Товариством з обмеженою діяльністю Агентство по нерухомості “Діскон” на підставі договору про надання послуг № 101/23 від 25.10.2023 р..
Військова частина НОМЕР_1 позовні вимоги не визнала та зазначила, що: за наслідками здійсненої процедури відчуження майна пропонувала ТОВ “ВВК” з`явитися його представникам для отримання належного пакету документів, а саме акту примусового відчуження та документа, що містить висновок про оцінку майна, але представник не з`явився а тому необхідні документи направлені поштовим зв`язком; на адресу ТОВ “ВВК” направлений  не Звіт про оцінку, а лише його частина – “Висновок”, оскільки згідно з положеннями ст. 7 Закону України “Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану” до акта про примусове відчуження додається саме документ, що містить висновок про вартість майна; за змістом ст. 12 Закону України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні” “звіт про оцінку майна” та “документ, що містить висновок” не є тотожними поняттями, а тому Військова частина правомірно направила саме “Висновок”, а не “Звіт про оцінку”; на час розгляду справи в суді у Військової частини знаходиться один із екземплярів примірника Звіту, а інший, належний їй, перебуває у Господарському суді Запорізької області за наслідками його витребування у справі № 908/3470/23.  
        За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.
Судове рішення мотивоване тим, що у процесі примусового відчуження майна, належного ТОВ “ВВК”, Військова частина НОМЕР_1 не виконала вимог частини 5 ст. 7 Закону України “Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану”, а саме не надала ТОВ “ВВК” під розписку разом з примірником акта про відчуження звіт про оцінку майна, який містить у собі висновок про вартість відчуженого ма йна.

8.          Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.
Згідно з частиною першою ст.     15, частиною першої ст.     16 ЦК України     кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі     ст. 22 ЦК України     особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Ст. 41 Конституції України     передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною першою     ст. 321 ЦК України     визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених     законом     і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів ( ст. 1 Першого протоколу до Конвенції).
Абзацом шостим     ст. 1 Закону України «Про оборону України»     визначено, що збройна агресія - застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України.
Згідно зі     ст. 1 Закону України «Про оборону України»     воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до абзацу четвертого     ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»     мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
У разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни. Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії, у тому числі проведення спеціальних операцій (розвідувальних, інформаційно-психологічних тощо) у кіберпросторі. З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни ( ст. 4 Закону України «Про оборону України» ).
Указами Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»     та     № 65/2022 «Про загальну мобілізацію»     у зв`язку з агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої     статті 106 Конституції України,     Закону України «Про правовий режим воєнного стану»     в Україні введено воєнний стан та оголошено про проведення загальної мобілізації.
03.03.2022 р. зазначений     указ Президента України від 24.02.2022 р. № 65/2022     затверджено Верховною Радою України, а саме     Законом України від 03.03.2022 р. № 2105-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію».
Воєнний стан та загальна мобілізація тривають дотепер.
Ст. 17 Закону України «Про оборону України»     передбачено, що в умовах воєнного стану відповідно до закону допускається примусове вилучення приватного майна та відчуження об`єктів права приватної власності громадян з наступним повним відшкодуванням їх вартості у порядку та терміни, встановлені Кабінетом Міністрів України. Аналогічна норма міститься у частині другій     ст. 353 ЦК України.
Закон України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану»     визначає механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану.
Примусове відчуження майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості ( пункт 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану»). Примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану може здійснюватися з попереднім повним відшкодуванням його вартості. У разі неможливості попереднього повного відшкодування за примусово відчужене майно таке майно примусово відчужується з наступним повним відшкодуванням його вартості (частини перша та друга     статті 3 вказаного Закону).
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» про примусове відчуження або вилучення майна складається акт.     Бланк акта про примусове відчуження або вилучення майна     (далі - акт) виготовляється за єдиним зразком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Акт підписується власником майна або його законним представником і уповноваженими особами військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення, і скріплюється печатками військового командування та/або зазначених органів. 4. У разі примусового відчуження майна до акта додається документ, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, яка проводилася у зв`язку з прийняттям рішення про його примусове відчуження, якщо інше не встановлено цим Законом.
За основними положеннями Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», які впливають на вирішення спору: примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради ( частина 1 ст. 4); про примусове відчуження або вилучення майна складається акт ( частина 1); у разі примусового відчуження майна до акта додається документ, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, яка проводилася у зв`язку з прийняттям рішення про його примусове відчуження ( частина 4); примірник акта та документ, що містить висновок про вартість майна, вручаються під розписку особі, у якої відчужується або вилучається майно, або її уповноваженому представнику ( частина 5 ) ( ст. 7 ).
Отже, за наведеними положеннями для документального оформлення відчуження майна юридичної особи на користь держави у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану є обов`язкове проведення оцінки майна, що відчужується, та вручення під розписку особі, у якої відчужується або вилучається майно, або її уповноваженому представнику документа, який містить висновок про вартість майна.
Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні урегульовані положеннями Закону України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні”.
За основними положеннями Закону України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні”, які впливають на вирішення спору: оцінка майна - це процес визначення його вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними у      ст. 9      цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності ( абзац 1 статті 3); методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна:      положеннях ( національних стандартах ) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень ( національних стандартів ) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України ( абзац 1 ст. 9); у випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна; вимоги до звітів про оцінку майна встановлюються відповідно до      ст. 12      цього Закону ( абзац 5 статті 3 ); звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності; звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності ( абзац 1 ст. 12); вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна; зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна ( абзац 2 ст. 12 ).
Отже, як слушно зазначив суд першої інстанції - за Законом України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні” документом, який містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності являється “звіт про оцінку майна”. Більш того, вказаний Закон не виокремлює іншого виду документа, який складається за результатами оцінки майна, зокрема – “висновку”.
У свою чергу, відповідний національний стандарт з оцінки майна затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10.09.2003 р. “Про затвердження Національного стандарту № 1 “Загальні засади оцінки майна і майнових прав”.
Згідно з положеннями Національного стандарту № 1 “Загальні засади оцінки майна і майнових прав”, які впливають на вирішення спору: незалежна оцінка майна проводиться зі складанням звіту про оцінку майна  та  висновку  про  вартість об`єкта оцінки на дату оцінки ( пункт 51);  звіт  про  оцінку  майна  складається  в  електронній та паперовій формі, якщо складання звіту про оцінку майна в паперовій формі  передбачено  нормативно-правовими актами з оцінки майна або договором  на проведення оцінки майна, та може складатися в повній або стислій  формі; звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити, з-поміж іншого, висновок про вартість майна (пункт 56); звіт  про  оцінку  майна  підписується  оцінювачами, які безпосередньо  проводили  оцінку  майна,  і  скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання (пункт 59); висновок про вартість  майна  повинен  містити  відомості про: замовника оцінки та виконавця звіту про оцінку майна; назву об`єкта оцінки та його коротку характеристику; мету і дату оцінки;     вид вартості, що визначався; використані методичні підходи; величину вартості, отриману в результаті оцінки; висновок підписується  оцінювачем   (оцінювачами),   який безпосередньо  проводив  оцінку  майна,  і  скріплюється  підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання (пункт 60);  звіт про оцінку майна, додатки до нього готуються не менш як  у  двох примірниках,  один з яких зберігається в оцінювача,  а інші видаються замовнику після реєстрації в книзі  обліку  виданих 
документів (пункт 61).
Таким чином, Національний стандарт з оцінки майна передбачає два види документів, які складаються у процесі оцінки майна – “звіт про оцінку” та “висновок про вартість”. При цьому, хоча “висновок про вартість” і складається як окремий документ з обов`язковим його підписанням оцінювачем, але він фактично є складовою частиною загального документа – “звіту про оцінку”, оскільки результатом надання послуг з оцінки майна являється надання замовнику оцінювачем “звіту про оцінку майна”. 
У контексті наведених правових положень Суд установив, що у процесі відчуження належного ТОВ “ВВК” майна Військова частина НОМЕР_1 замовила його оцінку з обов`язковим складенням та отриманням від ТОВ Агентство по нерухомості “Діскон” “звіту про оцінку” (а не іншого документу).  Це підтверджується як самим  договором № 101/23 від 05.10.2023 р., так і актом приймання-передачі наданих послуг № 1 від 23.10.2023 р.. За ними ТОВ Агентство по нерухомості “Діскон” передало Військовій частині НОМЕР_1 два примірники Звіту про оцінку майна.
Відтак, у зв`язку з отриманням Військовою частиною НОМЕР_1 “Звіту про оцінку”, до складу якої включений і висновок про вартість майна, її обов`язком у відповідності до частини 5 ст. 7 Закону України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні” є вручення ТОВ “ВВК” під розписку саме оригіналу примірника “звіту про оцінку майна”, а не “висновку про вартість майна”.
Зокрема, Суд установив, що Військова частина НОМЕР_1 не надала ТОВ “ВВК” примірник (оригінал) Звіту про оцінку майна за наслідками його примусового відчуження, а листом за вих. № 2860 від 07.11.2023 р. надіслала лише його копію, чим порушила наведені правові приписи. 
У зв`язку з наведеним є не обґрунтованими доводи Скаржника щодо можливості направлення ТОВ “ВВК” тільки “Висновку про вартість”. 
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування      судового рішення місцевого господарського суду,     оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9.      Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги  в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення   підлягає  залишенню без змін.

10.    Судові витрати.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини        НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 08.05.2024 р. у справі № 912/446/24 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право      касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.   

Повний текст постанови складено  13.03.2025 р.
                                   
Головуючий суддя                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                        І.М. Кощеєв
Суддя                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                      О.В. Чус
Суддя                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                      М.О. Дармін