ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний №335/11166/24                                        Головуючий в 1 інст. Сиротенко В.К
Провадження №33/807/289/25                                                 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року                                                 місто Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Бубнова Д.Ю., потерпілої ОСОБА_2 , її представника – адвоката Старжинського В.В. (в режимі відеоконференції), розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  – адвоката Бубнова Д.Ю. на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 грудня 2024 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який тимчасово не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови суддя суду першої інстанції встановив, що 7 жовтня 2024 року до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області надійшов адміністративний матеріал за протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №002312 від 26 вересня 2024 року, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, зі змісту якого вбачається, що 26 вересня 2024 року о 18 год. 00 хв., гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно своєї дружини гр. ОСОБА_2 , що полягало у висловлюванні у її бік образливих слів та побиттям руками по голові, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному та психологічному здоров`ю гр. ОСОБА_2 .
Дії ОСОБА_1  кваліфіковані за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. 
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Бубнов Д.Ю., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що оскаржувана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Вважає, що суд не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до дослідження та оцінки доказів по справі, що потягло за собою прийняття незаконного судового рішення, яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і накладення на нього стягнення у вигляді штрафу. 
Посилається на те, що судом не обґрунтовані підстави відхилення доводів ОСОБА_1 щодо не вчинення ним насильства відносно ОСОБА_2 , а також не надано належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_2 у будь-який спосіб: перекручуючи дійсні обставини події, надаючи суду пояснення, що суперечать тим поясненням, які надавались нею на місці події, намагалась перед судом у вкрай негативному світлі виставити ОСОБА_1 задля того, щоб його було притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що позитивно б для неї вплинуло під час розгляду в суді справи №335/8856/24 щодо визначення місця мешкання їх спільних з ОСОБА_1 малолітніх дітей.
Зазначає, що відсутність доказів на підтвердження завдання шкоди психічному, фізичному здоров`я потерпілого, не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки завдання такої шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного правопорушення.
Звертає увагу, що судом першої інстанції жодним чином не надано оцінки та залишено поза увагою суперечності у поясненнях потерпілої ОСОБА_2 , які надавались нею на місці події поліцейським та у суді, хоча на ці обставини зверталась увагу суду зі сторони захисту, як в письмових клопотаннях, так і в під час судового розгляду.
Вважає, що наданий до суду першої інстанції ОСОБА_2 консультативна висновок травматолога від 27 вересня 2024 року (отриманий о 16.46 годині), не може свідчити про вчинення будь-якого насилля відносно неї зі сторони ОСОБА_1 - як то 26 вересня 2024 року, так і в будь-який інший день, а лише засвідчує факт існування проблем у ОСОБА_2 з шийним відділом хребта та в міжлопатковій ділянці.
Стверджує, що долучені ОСОБА_4 до справи аудіозаписи та скрін-шоти переписки у месенджері не є належними та допустимими доказами винуватості ОСОБА_1 у вказаній справі та не свідчать про факт вчинення ним насилля відносно ОСОБА_4 . З даного аудіозапису неможливо встановити, що розмова відбувається саме між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , також неможливо встановити коли, та де саме відбувалась зафіксована розмова. Крім того, вказаний аудіозапис отриманий з істотним порушенням прав і свобод людини, гарантованих Конституцією України та Законами України, внаслідок чого є недопустимим.
Наголошує, що судом першої інстанції не враховано і ту обставину, що в протоколі про адміністративне правопорушення, не зазначено яка шкода заподіяна або могла бути заподіяна фізичному чи психологічному здоров`ю ОСОБА_2 , що свідчить про порушення поліцейським вимог ст. 256 КУпАП під час складання відносно ОСОБА_1 , а тому є недопустимим доказом у даній справі.
Вважає, що посилання суду як на доказ вини ОСОБА_1 , а саме: форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 26 вересня 2024 року, копію термінового заборонного припису від 26 вересня 2024 серії АА №413726, фактично не мають доказового значення при вирішенні питання про винність особи, оскільки не містять прямих фактичних даних, на підставі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення в розумінні положень ст. 251 КУпАП.
Просить постанову судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 грудня 2024 року відносно ОСОБА_1 скасувати. Прийняти нову, якою закрити провадження в справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
13 січня 2024 року до апеляційного суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 – адвоката Старжинського В.В. В даних заперечення адвокат Старжиснький В.В. зазначає, що дійсно за результатами приїзду поліції 26 вересня 2024 року, ОСОБА_2 було опитано та проведено оцінку ризиків вчинення домашнього насильства, яка показала «високий рівень небезпеки». Із зазначених матеріалів також встановлено, що в даному випадку кривдник вчиняє, та раніше вчиняв психологічне та економічне насильство. Крім того, 26 вересня 2024 року кривдником було ще вчинено фізичне насильство щодо потерпілої - ОСОБА_2 , яка постійно відчуває страх та турбується про власну безпеку.
Крім того, посадовими особами поліції було складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_1 , яким йому встановлено заборону в будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_2 , входити до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язано покинути вказану адресу.
З опитувальника особи ОСОБА_1 від 26 вересня 2024 року, що наявний в матеріалах справи «кривдник підтвердив, що ображав ОСОБА_2 образливими словами», чим визнає свою вину щодо вчинення щодо ОСОБА_2 психологічного насильства.
Крім зазначеного, при розгляді даної справи в засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 визнав, що виражався нецензурною лайкою по відношенню до ОСОБА_2 , що було належним чином зафіксовано судом.
Вважає, що в діях ОСОБА_1 , окрім іншого, наявний склад економічного насильства, оскільки квартира в якій проживають ОСОБА_5 з дітьми належить на праві власності ОСОБА_2 . Однак, ОСОБА_1 такими своїми діями та образами умисно та усвідомлено вчинив психологічне та економічне насильство щодо потерпілої ОСОБА_2 принижуючи її гідність, вказуючи, що потерпіла не може сидіти у власній квартирі на стільці який нібито належить кривднику. В подальшому ОСОБА_1 , покидаючи квартиру з працівниками поліції, вказаний стілець все ж забрав.
Зазначає, що після вказаних в протоколі подій, ОСОБА_5 відчувала постійний головний біль, біль в зоні шиї та спини, який не зникав та лише посилювався, відтак ОСОБА_5 звернулась до лікаря, яким встановлено у останній діагноз дисторзію зв`язувального апарату шийного відділу хребта, посттравматичний міофасціальний больовий синдром комірцевої ділянки та надано відповідні рекомендації лікування.
Щодо скріншотів наданих ОСОБА_2 до суду першої інстанції вказує, що сторона захисту наводить неконструктивні припущення щодо того яким чином мав би його клієнт бути записаний в телефоні ОСОБА_2 , що не має жодного відношення до справи.
Стосовно наданого аудіо запису розмови ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зазначає, що положеннями КУпАП не передбачено порядку фіксування та запису приватних розмов та їх подальшого дослідження в суді. Не попередження ОСОБА_1 та відсутність відповідної ухвали суду щодо дозволу на запис не ставить автоматично доказ під сумнів в рамках справ про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Вважає, що з огляду на викладені обставини в їх сукупності, вбачається не «конфлікт» чи «сварка» між подружжям, а саме систематичні акти домашнього насильства з боку кривдника щодо потерпілої, зумовлені питанням розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей.
Стверджує, що докази, які містяться в матеріалах справи підтверджують факт здійснення ОСОБА_1 , домашнього насильства, а апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості кривдника у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Досліджені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.
Просить врахувати надані заперечення та відмовити у задоволенні апеляційної скарги адвоката Бубнова Д.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , постанову суду - залишити без змін.
Враховуючи належне повідомлення ОСОБА_1 про час та місце судового засідання в суді апеляційної інстанції, а також присутність його захисника - адвоката Бубнова Д.Ю., потерпілої ОСОБА_2 , її представника – адвоката Старжинського В.В., які зазначили про можливість розгляду апеляції за відсутності ОСОБА_1 , суддя апеляційного суду вважає за можливе розглянути справу за відсутністю останнього, що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КК України.
У судовому засіданні апеляційного суду, адвокат Бубнов Д.Ю. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Зазначив, що квартира, в якій проживає ОСОБА_2 разом із дітьми належить також ОСОБА_1 на праві спільної власності. Щодо дійсності переписки повідомлень із ОСОБА_4 яка наявна в матеріалах справи, ОСОБА_1 заперечує. Додав, що відносно ОСОБА_2 також складений протокол про адміністративне правопорушення. Наразі справа перебуває в поліції.
Представник ОСОБА_2 – адвоката Старжинський В.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Зазначив, що погрози на адресу ОСОБА_2 з боку ОСОБА_1 мають систематичний характер. Вказав, що при дослідженні змісту телефону потерпілої, було встановлено відповідність скриншотам, створеним 25 січня 2024 року в телефоні ОСОБА_1 . Крім того, ОСОБА_1 в поліції та в суді першої інстанції визнав, що дійсно виражався в бік ОСОБА_2 нецензурною лайкою. Експертизу щодо нанесених тілесних ушкоджень ОСОБА_1 - потерпілій ОСОБА_2 не проводили, оскільки події перебувають не в межах кримінального провадження за ст. 125 КК України, а в рамках справи щодо вчинення домашнього насильства. Щодо кримінального провадження відносно ОСОБА_2 зазначив, що жодних слідчих дій в рамках даної справи не проводилось.
Потерпіла ОСОБА_2 заперечували проти задоволення апеляційної скарги. За обставин викладених в протоколі пояснила, що ОСОБА_1 здійснював відносно неї насильство, штовхав її, хапав за волосся та таскав по підлозі, розкидав її речі по квартири та пішов. Крім того, погрожував їй примусово оформити її на лікування в заклад психіатричної допомоги. Зовнішніх тілесних ушкоджень, окрім вирваного шматку волосся, ОСОБА_1 їй не заподіяв. За фактом погроз в смс повідомленнях, які надходили від ОСОБА_1 до поліції вона не зверталась, оскільки поліцейські не роз`яснили їй про таку можливість.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв`язку з наступним.
За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Згідно з положеннями статті 294 КУпАП судове рішення переглядається в межах доводів апеляційної скарги.
У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За нормою ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Відповідно до ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідальність за вказане правопорушення настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
У п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" встановлено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
За змістом п. 14 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Висновок суду про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, в діях ОСОБА_1 ґрунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку.
Так, провина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП підтверджується:
- протоколом про прийняття заяви ОСОБА_2 про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с. 5);
- письмовими поясненнями ОСОБА_2 (а.с. 6);
- терміновим заборонним приписом стосовно ОСОБА_1 від 26 вересня 2024 р. (а.с. 9);
- поясненнями ОСОБА_1 , наданими ним під час розгляду справи в суді першої інстанції, в яких він підтвердив, що в ході виникнення сварки із ОСОБА_2 , він дійсно висловлювався нецензурною лійкою в бій останньої.
Слід зауважити, що вказані докази відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, узгоджуються між собою та є достатніми для відповідного висновку, жодних сумнівів щодо достовірності та допустимості доказів не викликають.
Твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не здійснювалось насильство відносно потерпілої - ОСОБА_2 , яке завдало шкоди її психічному здоров`ю, спростовуються дослідженими в суді доказами, оціненими з точку зору належності, допустимості, достовірності, а у своїй сукупності - достатності та взаємозв`язку, а саме доданими до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 002312 від 26 вересня 2024 року, протоколом про прийняття заяви ОСОБА_2 про кримінальне правопорушення та іншу подію, письмовими поясненнями ОСОБА_2 , терміновим заборонним приписом стосовно ОСОБА_1 від 26 вересня 2024 р. та показаннями самої особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , наданих ним в суді першої інстанції.
Таким чином, ОСОБА_1 вчинив психологічне насильство відносно дружини, яке викликало у останньої побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну невпевненість та відчуття нездатності захистити себе, що є однією із форм домашнього насильства.
Отже, наявні в матеріалах справи докази з достатньою повнотою підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та спростовують доводи апеляційної скарги.
Разом з цим, суддя апеляційного суду вважає, що оскаржувану постанову суду потрібно змінити, та виключити з її мотивувальної частини посилання на кваліфікуючу ознаку «вчинення домашнього насильства фізичного характеру», яке інкримінується ОСОБА_1 в протоколі серії ВАВ № 002312 від 26 вересня 2024 року, оскільки доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства фізичного характеру відносно ОСОБА_2 матеріали справи не містять.
Консультативний висновок травматолога, який наданий потерпілою ОСОБА_2 та міститься в матеріалах справи (а.с. 37) до уваги суддею апеляційного суду не приймається, оскільки він не підтверджує факту отримання вказаного в довідки діагнозу через будь-які неправомірні дії ОСОБА_1 , які полягали у застосуванні ним фізичного насильства щодо потерпілої. 
Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.
З огляду на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено в діях ОСОБА_1 наявність складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, наведене не впливає на правильність висновку суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
За таких обставин, не має підстав для скасування оскаржуваної постанови суду та закриття провадження у справі з мотивів наведених у скарзі.
Ураховуючи наведене вище, апеляційну скаргу захисника Бубнова Д.Ю. слід задовольнити частково, а постанову суду змінити в наведеній частині.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Бубнова Дмитра Юрійовича, подану інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2024 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП змінити, виключивши з мотивувальної частини постанови суду посилання на кваліфікуючу ознаку «вчинення домашнього насильства фізичного характеру».
В решті постанову суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                 В.Я. Рассуждай
Дата документу  Справа № 335/11166/24