ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2025 року	Львів	Справа № 461/7266/24 пров. № А/857/29110/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
Головуючого судді Сеника Р.П.,
суддів Онишкевича Т.В, Судової-Хомюк Н.М.,
з участю секретаря судового засідання Хомин Ю.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Галицького районного суду м. Львова від 31 жовтня 2024 року у справі № 461/7266/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 Іпема ( ОСОБА_2 ) до Львівської митниці про визнання дії та бездіяльності протиправними,-
суддя в 1-й інстанції Стрельбицький В.В.,
дата ухвалення рішення 31.10.2024,
місце ухвалення рішення м. Львів,
дата складання повного тексту рішення 31.10.2024,
В С Т А Н О В И В :
Адвокат Коноваленко О.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся до суду з позовом до Львівської митниці (далі – апелянт, відповідач), згідно якого просить поновити позивачу строк на звернення до суду як такий, що був пропущений з поважних причин, а також скасувати постанову в справі про порушення митних правил №0958/20900/24 від 27.08.2024 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та провадження у справі про порушення митних правил - закрити.
В обґрунтування позову покликається на те, що позивач є волонтером з Нідерландів, де останнім, окрім інших осіб, було засновано Фонд «Без кордонів» (Beyond Frontiers Foundation). Факт реєстрації вказаного фонду підтверджується витягом з торгового реєстру Торгово-промислової палати Нідерландів, а також візиткою на яких зазначено ім`я позивача.
Даний Фонд, учасником якого є позивач, займається безпосередньою допомогою Збройним Силам України забезпечуючи їх амуніцією, медикаментами, продуктами, а також організацією лікування за кордоном для поранених воїнів. Окрім того, Фонд займається допомогою для сімей-переселенців, дитячих будинків, надаючи безоплатно продукти, медикаменти, одяг, іграшки та інші необхідні речі.
Безпосередньо сам позивач під час повномасштабного вторгнення регулярно їздить в Україну та привозить продукти, одяг, обладнання для військових (приціли, розгрузки, тощо), медикаменти та інші речі, які наразі так потребує армія та постраждале від повномасштабного вторгнення населення. Відповідні матеріали, фотографії, відео та подяки від військових, які підтверджують вищевказане додаються позивачем до заяви.
Позивач регулярно їздить у Донецьку та Херсонську області, наражаючи себе на небезпеку, обравши замість мирного, помірного життя в європейській країні допомогу для України. Він безпосередньо займається евакуацією воїнів з лінії бойового зіткнення ризикуючи життям.
В одній із таких поїздок у квітні місяці цього року до міста Часів Яр позивач був уражений ворожим FPV-дроном та отримав забій куприка (копія довідки додається), а під час обстеження в клініці у Нідерландах виявилися ще проблеми з нирками.
Більше того, в одному з рашистських пабліків з аудиторією майже 300 тисяч осіб позивача називають «голландским наемником на Украине», що підтверджується доданим до заяви скріншотом. Це говорить про вагомий вклад позивача в перемогу України.
Під час чергового візиту до України 27.07.2024 відносно позивача було складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення положень ч. 3 ст. 481 Митного кодексу України. Це було зумовлено тим, що позивач ввіз на митну територію України в режимі «тимчасове ввезення до 1 року» транспортний засіб, але у подальшому його не вивіз.
Вказаний транспортний засіб активно використовувався у волонтерській діяльності позивача, на якому він їздив до Донецької та Херсонської областей, а також у різні міста України. На доданих до позовної заяви фотографіях видно, що транспортний засіб був у місцях де проводилися бойові дії. Через вік транспортного засобу та велике навантаження на нього він потребує «капітального» ремонту та наразі знаходиться в місті Краматорськ Донецької області, що підтверджується відповідними фотографіями та рахунком з сервісу технічного обслуговування. Юридична адреса фізичної-особи підприємця зазначена в місті Полтава, але фактична адреса станції технічного обслуговування знаходиться в місті Краматорськ.
Представником позивача подавалося до відповідача заперечення до протоколу про порушення митних правил №0958/20900/24 від 27.07.2024 (це підтверджено, зокрема, самою постановою відповідача), у яких позивач просив при вирішенні питання щодо притягнення його до відповідальності за порушення митних правил врахувати, що він раніше до адміністративної відповідальності за порушення митних правил не притягувався, ввезений ним автомобіль використовується у волонтерській діяльності, суспільна небезпечність у діях позивача відсутня, мета позивача, як і у всієї країни - це перемога.
Отже, згідно доводів наведених у відповідній заяві, у діях позивача відсутні будь-які умисні дії, які призвели до правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України, а отже постанова №0958/20900/24 від 27.08.2024 про порушення митних правил підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.
Таким чином, за твердженням позивача, оскаржувана постанова не може вважатись законною та підлягає скасуванню.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 31.10.2024 у справі №461/7266/24 позов задоволено частково; скасовано постанову в.о заступника начальника Львівської митниці Хомутянського Віталія Володимировича у справі про порушення митних правил №0958/20900/24 від 27.08.2024 року, згідно з якою позивача (Milan ОСОБА_3 ) було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 481 МК України; матеріали справи про порушення митних правил №0958/20900/24 про притягнення ОСОБА_1 Іпема ( ОСОБА_2 ) до адміністративної відповідальності за порушення митних правил за ч. 3 ст. 481 МК України надіслано на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) - Львівської митниці Державної митної служби України; стягнуто з Львівської митниці Державної митної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 Іпема ( ОСОБА_2 ) витрати на сплату судового збору у розмірі 605 гривень 60 копійок; повернуто на користь ОСОБА_1 Іпема ( ОСОБА_2 ) з Державного бюджету 363 гривні 36 копійок.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач – Львівська митниця, оскаржив його в апеляційному порядку, вважає його таким, що винесене всупереч об`єктивним обставинам справи.
В апеляційній скарзі зазначає, що позивач перевищив строк тимчасового ввезення транспортного засобу «Land Rover» VINSALLNABA83A272595 р.н. НОМЕР_1 , який зареєстрований на території Королівства Нідерланди більше ніж на десять діб, але не більше ніж на двадцять діб. Вбачаючи в діях позивача ознаки порушення митних правил, відносно нього 27.07.2024 складено протокол про порушення митних правил за ознаками ч. 3 ст. 481 Митного кодексу України.
26.08.2024 до митниці надійшло заперечення представника підданого Королівства Нідерландів Мілан Прасанна Кумара Іпема/адвоката Коноваленко О.А., до протоколу про порушення митних правил №0958/20900/24 від 27.07.2024.
У вказаному запереченні адвокат Коноваленко О.А. просить закрити провадження у справі про порушення митних правил, порушеної стосовно підданого Королівства Нідерлани Мілан Прасанна Кумара Іпема, покликаючись на те, що транспортний засіб марки «Land Rover» VINSALLNABA83A272595 р.н. НОМЕР_1 перебуває у ремонті, додаючи до цього заперечення фото-світлини, у яких, на його думку, зафіксовані факти такого ремонту і використання вказаного автомобіля для виконання волонтерської місії в Україні.
Однак, за доданими до заперечення документами неможливо ідентифікувати відповідний транспортний засіб, а рахунок з сервісу обслуговування не відповідає вимогам правил надання послуг з технічного обслуговування та ремонту колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №615 від 28.11.2014.
Більше того, інформація наведена у рахунку з сервісу технічного обслуговування, фото-світлину якого надав адвокат Коноваленко О.А., суперечить інформації викладеній у відповідному запереченні. За рахунком ремонт транспортного засобу здійснюється в м. Пирятин Полтавської області, а в запереченні вказується на м. Краматорськ Донецької області. Рахунок виданий 10.08ю2024, а наступні відвідування СТО рекомендовані не пізніше 08.07.2024.
Враховуючи викладене, уповноважена на розгляд справи про порушення митних правил особа дійшла висновку, що вони не можуть бути достатнім доказом у справі.
Фактів притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил впродовж року не встановлено.
У зв`язку з викладеним, позивача притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 481 Митного кодексу України.
Апелянт наголошує, що позивач неодноразово перетинав митний кордон України і не міг бути необізнаним з порядком і правилами тимчасового ввезення товарів і транспортних засобів на митну територію України.
До митних органів із заявами щодо продовження строку тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу особистого користування з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин позивач не звертався.
Апелянт вважає безпідставним висновок суду про те, що у постанові щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності не надано належної оцінки обставинам, викладеним у письмових поясненнях представника позивача.
Судом беззастережно прийнято до уваги і не надано критичної оцінки наданим представником позивача поясненням, які не можуть вважатися беззаперечним доказом про існування обставин непереборної сили, які перешкоджали позивачу вивезти автомобіль, а повинні критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин у справі.
Для не притягнення до відповідальності за несвоєчасне вивезення автомобіля позивач повинен був у встановленому порядку підтвердити наявність форс-мажорних обставин та причиново-наслідковий зв`язок між такими обставинами та невиконанням зобов`язань.
Отже, покликаючись на обставини, які виникли у зв`язку з війною особа повинна довести причиновий зв`язок між неможливістю виконання свого обов`язку та військовими діями.
За таких обставин, апелянт вважає незрозумілою та необґрунтованою мотивацію Галицького районного суду м. Львова щодо скасування постанови Львівської митниці від 27.08.2024 у справі про порушення митних правил і надіслання матеріалів на новий розгляд.
Апелянт просив скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 31.10.2024 у цій справі і прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
Позивач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив таку задовольнити.
Позивач в судове засідання не з`явився, явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подавав.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС України))
Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на те, що позивач під час провадження у митному органі наголошувала на відсутності у діях позивача складу інкримінованого правопорушення з огляду на відсутність умислу та мети вчинення порушення митних правил, митний орган в оскарженій постанові належних доводів щодо оцінки цієї позиції не навів. Зокрема, уповноважена особа митного органу в оскарженій постанові з цього приводу фактично обмежилась наведенням переліку доказів наданих представником позивача та зазначенням недоліків, які, за твердженням митного органу, вказують на їх неналежність. Зокрема, в оскаржуваній постанові відсутня оцінка позиції позивача щодо того, яка форма суб`єктивної сторони порушення митних правил встановлена митним органом у діях позивача.
Оскаржувана постанова не містить належних даних про оцінку позиції позивача, що вказує на неповноту дослідження обставин справи
За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що мотиви наведені митним органом в оскаржуваній постанові на підтвердження вини Milan Prasanna Kumara Ypema у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 481 МК України, не є достатніми та належними, оскільки провадження у справі відбулось без забезпечення принципу повноти дослідження обставин справи.
Крім того, Мілан Прасанна Кумара Іпема є волонтером з Нідерландів, де ним було засновано Фонд «Без кордонів» (Beyond Frontiers Foundation). Даний Фонд, учасником якого є позивач, займається безпосередньою допомогою Збройним Силам України забезпечуючи їх амуніцією, медикаментами, продуктами, а також організацією лікування за кордоном для поранених воїнів. Окрім того, Фонд займається допомогою для сімей-переселенців, дитячих будинків надаючи безоплатно продукти, медикаменти, одяг, іграшки та інші необхідні речі. Безпосередньо сам позивач під час повномасштабного вторгнення регулярно їздить в Україну та привозить продукти, одяг, обладнання для військових (приціли, розгрузки, тощо), медикаменти та інші речі, які наразі так потребує армія та постраждале від повномасштабного вторгнення населення (відповідні матеріали долучено позивачем до заяви поданої суду). Позивач регулярно їздить у Донецьку та Херсонську області, наражаючи себе на небезпеку, обравши замість мирного, помірного життя в європейській країні допомогу для України. Він безпосередньо займається евакуацією воїнів з лінії бойового зіткнення ризикуючи життям. В одну із таких поїздок у квітні місяці цього року до міста Часів Яр позивач був уражений ворожим FPV-дроном та отримав забій куприка (копія довідки додається), а під час обстеження в клініці у Нідерландах виявилися ще проблеми з нирками.
Водночас, жодної належної оцінки зазначеним обставинам в оскарженій постанові не надано.
Суд першої інстанції відзначив, що наявність позитивних даних про особу (у даному випадку - позивача), у тому числі участь у волонтерській діяльності, не може слугувати безумовною індульгенцією від покарання у разі вчинення правопорушення. Натомість, очевидним є те, що закріплений у Конституції України принцип індивідуалізації юридичної відповідальності покладає на уповноважений на розгляд справи орган (особу) обов`язок врахування усіх її обставин, у тому числі наведених вище, а також їх перевірку, чого у даному випадку зроблено не було.
Суд першої інстанції також вважав абсолютно неприйнятним формальний підхід до оцінки наведеного фактору (добровільна участь громадянина іншої держави у допомозі Збройними Силам та громадянам України) під час дії воєнного стану у державі, адже такі дії державного органу можуть спонукати громадян до припинення надання такої допомоги, що є вкрай негативним явищем в умовах збройної агресії.
Не зміг залишити поза увагою суд і те, що він погоджується з доводами позивача про формальний підхід під час оцінки наведених вище доказів митним органом, адже цілком обґрунтованим та логічним є твердження представника позивача про те, що документи виготовлені у місті яке фактично є прифронтовою зоною можуть містити окремі недоліки, пов`язані із тим, що такі помилки допущені виконавцем внаслідок перебування у стані постійного стресу та небезпеки (щодо документів з м. Краматорськ Донецької області). При цьому, слід відзначити, що митний орган мав процесуальні повноваження перевірити наведені докази під час провадження у справі не обмежуючись лише їх оглядом та ознайомленням з їх змістом.
Представник позивача повідомив митний орган про наведені обставини у своїх письмових поясненнях і такі були у розпорядженні відповідача, що зокрема встановлено із документів долучених до відзиву представником відповідача. Натомість, належної оцінки даним обставинам в.о. начальника Львівської митниці у наведеній вище постанові не надав.
Оцінюючи доводи представника відповідача, щодо наявності у діях позивача вини у порушенні митних правил, суд зазначає, що оскільки встановлено, що уповноваженою особою митного органу допущено істотні процесуальні порушення при розгляді справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а наявність чи відсутність у діях Milan ОСОБА_3 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 481 МК України, повинні бути дослідженні та перевірені при новому розгляді справи уповноваженим на це органом, з наданням належної процесуальної оцінки усім доказам у справі.
Отже, виходячи з наведеного, у даному конкретному випадку, з врахуванням зазначених вище обставин, суд першої інстанції не надавав більш детальної оцінки доводам сторін щодо наявності чи відсутності у діях особи складу правопорушення, адже такі доводи повинні бути досліджені та перевірені під час нового розгляду компетентним органом.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що притягнення позивача до відповідальності здійснено з порушенням його прав, зокрема на об`єктивний та повний розгляд справи.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції висновував, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 слід направити на новий розгляд до Львівської митниці, а тому вимога щодо закриття провадження у справі задоволенню не підлягає. При цьому, під час нового розгляду справи уповноваженому органу слід врахувати обставини наведені у даному судовому рішенні, які стали підставою для скасування оскаржуваної постанови та усунути вказані недоліки.
Водночас, суд відзначив, що фактично матеріали справи №0958/20900/24 перебувають у розпорядженні митного органу, а отже новий розгляд повинен відбутись після набрання даним рішенням законної сили.
Таким чином, виходячи з наведених вище доводів та мотивів, суд вважав, що позов підлягає до часткового задоволення.
Розглядаючи спір апеляційний суд виходить із такого.
Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою в.о. заступника начальника Львівської митниці Хомутянського В.В. від 27.08.2024 у справі про порушення митних правил №0958/20900/24 Milan ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.481 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.
Як вбачається з наведеної постанови, а також протоколу про порушення митних правил у справі, 27.07.2024 в зону митного контролю пункту пропуску «Шегині - Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці в`їхав автомобіль марки «Tasla» р.н. НОМЕР_2 , у якому прямував Milan Prasanna Kumara Ypema. В ході митного контролю вказаної особи та внесення даних про неї в АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби встановлено, що Milan Prasanna Kumara Ypema через пункт пропуску «Шегині - Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці було ввезено на митну територію України транспортний засіб особистого користування марки «Land Rover» VIN НОМЕР_3 р.н. НОМЕР_1 , в митному режимі «Тимчасове ввезення до 1 року». Одночасно, у вказаних інформаційних ресурсах, станом на 27.07.2024, не містилося інформації щодо вивезення вказаного транспортного засобу за межі митної території України. Від надання письмових пояснень з причин не вивезення ним транспортного засобу марки «Land Rover» VINSALLNABA НОМЕР_4 р.н. НОМЕР_1 , у встановлений Митним кодексом України строк за межі митної території України 27.07.2024 Milan Prasanna Kumara Ypema відмовився.
Згідно даних програмно-інформаційного комплексу «Інспектор» та Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), транспортний засіб марки «Land Rover» VINSALLNABA 83A272595 р.н. НОМЕР_1 , з митної території України станом на 27.07.2024 Milan ОСОБА_3 не вивозився та у інший митний режим, згідно законодавства не поміщений. На момент перетину кордону, будь-яких відповідних документів, що підтверджують факт аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, визначених статтею 460 Митного кодексу України, зазначеною особою подано не було.
Milan ОСОБА_3 перевищив строк тимчасового ввезення транспортного засобу марки «Land Rover» VIN НОМЕР_3 р.н. НОМЕР_1 , який зареєстрований на території Королівства Нідерланди, більше ніж на десять діб, але не більше ніж на двадцять діб. Щодо Milan ОСОБА_3 27.07.2024 було складено протокол про порушення митних правил за ознаками ч.3 ст.481 Митного кодексу України.
26.08.2024 до митниці надійшло заперечення представника Milan ОСОБА_3 - адвоката Коноваленко О.А. до протоколу про порушення митних правил №0958/20900/24 від 27.07.2024. У вказаному запереченні адвокат просив закрити провадження у справі про порушення митних правил, порушеної стосовно ОСОБА_2 , посилаючись на те, що транспортний засіб марки «Land Rover» VIN НОМЕР_3 р.н. НОМЕР_1 перебуває у ремонті, додаючи до цього заперечення фото-світлини, у яких, на його думку, зафіксовані факти такого ремонту і використання вказаного автомобіля для виконання волонтерської місії в Україні.
За висновком уповноваженої особи митного органу наведеним в оскарженій постанові, за доданими до заперечення до протоколу фотоматеріалами неможливо ідентифікувати транспортний засіб марки «Land Rover» VIN НОМЕР_3 р.н. НОМЕР_1 , а рахунок з сервісу технічного обслуговування не відповідає вимогам Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2014 № 615. Інформація наведена у рахунку з сервісу технічного обслуговування, світлину якого надав адвокат Коноваленко О.А., суперечить інформації, викладеній у згаданому запереченні до протоколу про порушення митних правил № 0958/ 20900/24. Так, згідно наданого рахунку, ремонт транспортного засобу марки «Land Rover» VIN НОМЕР_3 р.н. НОМЕР_1 здійснювався у м.Пирятин Полтавської області, а в запереченні вказується на м.Краматорськ Донецької області. Рахунок виданий 10.08.2024, а наступне відвідування СТО «рекомендовано не пізніше 08.07.2024». Отже, надані адвокатом Коноваленко О.А. документи не можуть бути належним і допустимим доказом у справі.
Зі змісту позовної заяви, а також пояснень уповноваженого представника у судовому засіданні встановлено, що сторона позивача не оспорює факт ввезення відповідного транспортного засобу у час наведений у постанові та протоколі, а також наявності зобов`язання своєчасного вивезення даного автомобіля. Ці ж обставини стверджуються митним органом у відзиві, а також у протоколі і постанові у справі про порушення митних правил №0958/ 20900/24.
Отже, наведені обставини сторонами фактично не заперечуються та визнаються.
Фактично основною підставою позову є те, що позивач вважає, що у його діях відсутній склад інкримінованого йому порушення митних правил, а митний орган безпідставно відхилив доводи сторони захисту під час розгляду справи, не врахувавши дані про особу позивача.
У свою чергу, відповідач вважає, що позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності.
З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає таке.
Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами ч. 1 ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією.
Відповідальність за ч. 3 ст. 481 МК України настає за перевищення строку тимчасового ввезення товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України або строку тимчасового вивезення товарів, крім транспортних засобів особистого користування, за межі митної території України більше ніж на десять діб, але не більше ніж на двадцять діб.
За правилами ст. 103 МК України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.
Згідно зі ст. 108 МК України строк тимчасового ввезення товарів встановлюється органом доходів і зборів у кожному конкретному випадку, але не повинен перевищувати трьох років з дати поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення.
Як передбачає ч. 1 ст. 112 МК України митний режим тимчасового ввезення завершується шляхом реекспорту товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, або шляхом поміщення їх в інший митний режим, що допускається цим Кодексом, а також у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті.
Водночас, відповідальність, передбачена митним законодавством не настає у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, що об`єктивно унеможливлюють їх виконання та не залежать від волі особи, на яку такий обов`язок покладено.
Відповідно до ч. 1 ст. 460 МК України передбачено, що вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.
Згідно зі ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Відповідно до ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Однак при винесенні оскаржуваної постанови у цій справі вказані приписи закону дотримані не були.
Так, Указом Президента України № 64 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в Україні введено воєнний стан. Такий неодноразово продовжувався та наразі діє.
Досі законодавство України в повній мірі не адаптовано під умови воєнного стану, зокрема, митним законодавством не передбачено зупинення перебігу строків (в т.ч. строку тимчасового ввезення), чи їх автоматичне продовження, хоча очевидним є те, що їх сумлінне дотримання, в умовах обмеження прав і свобод людини і громадянина, часто стає ускладненим, а то й взагалі неможливим.
В цьому контексті, заслуговує на увагу та обставина, що позивач, будучи громадянином іноземної держави, після початку військової агресії російської федерації, прибув на територію України, де надає гуманітарну та волонтерську допомогу постраждалим внаслідок збройної агресії російської федерації.
Суд першої інстанції встановив, що Мілан Прасанна Кумара Іпема є волонтером з Нідерландів, де ним було засновано Фонд «Без кордонів» (Beyond Frontiers Foundation). Даний Фонд, учасником якого є позивач, займається безпосередньою допомогою Збройним Силам України забезпечуючи їх амуніцією, медикаментами, продуктами, а також організацією лікування за кордоном для поранених воїнів. Окрім того, Фонд займається допомогою для сімей-переселенців, дитячих будинків надаючи безоплатно продукти, медикаменти, одяг, іграшки та інші необхідні речі. Безпосередньо сам позивач під час повномасштабного вторгнення регулярно їздить в Україну та привозить продукти, одяг, обладнання для військових (приціли, розгрузки, тощо), медикаменти та інші речі, які наразі так потребує армія та постраждале від повномасштабного вторгнення населення (відповідні матеріали долучено позивачем до заяви поданої суду). Позивач регулярно їздить у Донецьку та Херсонську області, наражаючи себе на небезпеку, обравши замість мирного, помірного життя в європейській країні допомогу для України. Він безпосередньо займається евакуацією воїнів з лінії бойового зіткнення ризикуючи життям. В одній із таких поїздок у квітні місяці цього року до міста Часів Яр позивач був уражений ворожим FPV-дроном та отримав забій куприка (копія довідки додається), а під час обстеження в клініці у Нідерландах виявилися ще проблеми з нирками.
Водночас, жодної належної оцінки зазначеним обставинам в оскарженій постанові не надано.
У контексті викладеного, апеляційний суд поділяє висновки суду першої інстанції про те, що наявність позитивних даних про особу (у даному випадку - позивача), у тому числі участь у волонтерській діяльності, не може слугувати безумовною індульгенцією від покарання у разі вчинення правопорушення. Натомість, очевидним є те, що закріплений у Конституції України принцип індивідуалізації юридичної відповідальності покладає на уповноважений на розгляд справи орган (особу) обов`язок врахування усіх її обставин, у тому числі наведених вище, а також їх перевірку, чого у даному випадку зроблено не було.
Дійсно формальний підхід до оцінки наведеного фактору (добровільна участь громадянина іншої держави у допомозі Збройними Силам та громадянам України) під час дії воєнного стану у державі є неприйнятним, адже такі дії державного органу можуть спонукати громадян до припинення надання такої допомоги, що є вкрай негативним явищем в умовах збройної агресії.
Представник позивача доцільно звернув увагу на те, що документи виготовлені у місті, яке фактично є прифронтовою зоною, можуть містити окремі недоліки, пов`язані із тим, що такі помилки допущені виконавцем внаслідок перебування у стані постійного стресу та небезпеки (щодо документів з м. Краматорськ Донецької області). При цьому, слід відзначити, що митний орган мав процесуальні повноваження перевірити наведені докази під час провадження у справі не обмежуючись лише їх оглядом та ознайомленням з їх змістом.
Слід відзначити, що представник позивача повідомив митний орган про наведені обставини у своїх письмових поясненнях і такі були у розпорядженні відповідача, що зокрема встановлено із документів долучених до відзиву представником відповідача. 
Проте такі залишилися неоціненими та таким не надано належної правової оцінки у тексті спірної постанови.
При цьому, неврахування таких обставин при винесенні оскаржуваної постанови, свідчить про поверхневе ставлення посадових осіб митних органів - громадян України до позивача - іноземця, що став на захист України та її громадян, в тому числі і цих посадових осіб.
Особи (у тому числі іноземці), які стали на захист суверенітету та територіальної цілісності України, сприяють та допомагають у захисті України від збройної агресії російської федерації, заслуговують шанобливого ставлення також і зі сторони держави (яка гарантує дотримання прав та свобод захисників та їх підтримку, в тому числі в правових питаннях), в особі державних органів та їх посадових осіб. Зайнятість та участь відповідних осіб у виконанні військових обов`язків в умовах воєнного стану має бути врахована при оцінці можливості дотримання ними вимог законодавства, що однак не виключає для них юридичної відповідальності в цілому.
Також апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова не містить належних даних про оцінку позиції позивача, що вказує на неповноту дослідження обставин справи
Тільки наявність факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, зумовлює можливість притягнення особи до відповідальності.
Суд першої інстанції вірно встановив, що незважаючи на те, що сторона захисту під час провадження у митному органі наголошувала на відсутності у діях позивача складу інкримінованого правопорушення з огляду на відсутність умислу та мети вчинення порушення митних правил, митний орган в оскарженій постанові належних доводів щодо оцінки цієї позиції не навів. Зокрема, уповноважена особа митного органу в оскарженій постанові з цього приводу фактично обмежилась наведенням переліку доказів наданих представником позивача та зазначенням недоліків, які, за твердженням митного органу, вказують на їх неналежність. Зокрема, в оскаржуваній постанові відсутня оцінка позиції сторони захисту щодо того, яка форма суб`єктивної сторони порушення митних правил встановлена митним органом у діях позивача.
Апеляційний суд не може також залишити поза увагою те, що у матеріалах справи міститься подяка позивачу від командира однієї із військових частин за наданий автомобіль (автомобіль стосовно якого виникли спірні правовідносини у цій справі) для виконання бойових завдань, а також лист від благодійної організації, який підтверджує  передання транспортного засобу від організацій до конкретної військової частини.
Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно до статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.
Виходячи з цих обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків про те, що уповноваженою особою митного органу допущено істотні процесуальні порушення при розгляді справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а наявність чи відсутність у діях Milan ОСОБА_3 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 481 МК України, повинні бути дослідженні та перевірені при новому розгляді справи уповноваженим на це органом, з наданням належної процесуальної оцінки усім доказам у справі, зокрема, щодо наявності чи відсутності у діях особи складу правопорушення.
Отже, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, справа про адміністративне правопорушення відносно Milan Prasanna Kumara Ypema підлягає направленню на новий розгляд до Львівської митниці, а вимога щодо закриття провадження у справі - задоволенню не підлягає. 
Як вірно вказав суд першої інстанції при цьому, під час нового розгляду справи уповноваженому органу слід врахувати обставини наведені у даному судовому рішенні, які стали підставою для скасування оскаржуваної постанови та усунути вказані недоліки.
Оскільки фактично матеріали справи №0958/20900/24 перебувають у розпорядженні митного органу, а отже новий розгляд повинен відбутись після ухвалення постанови у цій справі, о отже після набранням рішенням суду першої інстанції законної сили.
Щодо інших доводів апелянта суд зазначає, що вони спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення про часткове задоволення позову з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Судові витрати новому розподілу не підлягають, оскільки апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 286, 308, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 31 жовтня 2024 року у справі №461/7266/24 - без змін

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення складено  07.01.25