ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 лютого 2025 року
м. Київ
справа № 761/31137/23
провадження № 51-4921 км 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                                     ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                           ОСОБА_5 ,
захисника (у режимі відеоконференції)                    ОСОБА_6 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 на ухвалу Київського апеляційного суду від  07  серпня 2024 року про повернення його апеляційної скарги на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року стосовно ОСОБА_8 .
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 Кримінального кодексу України (далі - КК України), і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією всього належного йому майна. 
Вирішено питання щодо речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.
На вказане судове рішення заступник керівника прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.
Київський апеляційний суд ухвалою від 07 серпня 2024 року зазначену вище апеляційну скаргу повернув особі, яка її подала, разом з усіма доданими до неї матеріалами.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_7 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Стверджує, що висновок апеляційного суду про відсутність у заступника керівника прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_7 права на подання апеляційної скарги на вирок Шевченківського районного суду м.  Києва від 28 травня 2024 року не відповідає положенням ч. 4 ст. 36 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) та Закону України «Про прокуратуру». Зазначає, що він є прокурором вищого рівня для прокурорів, керівника та заступників керівника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі (далі - ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі), що поширює свою діяльність на Автономну Республіку Крим (далі - АР Крим) та м.  Севастополь прокуратури АР Крим та м. Севастополя.
Заперечень від учасників кримінального провадження на касаційну скаргу прокурора до Верховного Суду не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала касаційну скаргу і просила її задовольнити.
Захисник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора, просив ухвалу апеляційного суду залишити без зміни. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно зі ст. 370 та ч. 2 ст. 418 КПК України ухвала суду апеляційної інстанції повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з матеріалів справи та оскаржуваного рішення, апеляційний суд повернув апеляційну скаргу заступника керівника прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року стосовно ОСОБА_8 особі, яка її подала, з усіма доданими до неї матеріалами, оскільки відповідно до вимог статей 36, 37, 393 КПК України заступник керівника прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_7 не є особою, яка має право подати апеляційну скаргу.
Обґрунтовуючи своє рішення, цей суд, зокрема, зазначив, що заступник керівника прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_7 участі у судовому розгляді стосовно ОСОБА_8 не приймав та не включений до групи прокурорів, які здійснюють повноваження прокурора у цьому кримінальному провадженні, тож не є прокурором у цьому кримінальному провадженні. У той же час, апеляційний суд дійшов переконання, що прокурор ОСОБА_7 не належить до службових осіб органів прокуратури вищого рівня, оскільки для прокуратури АР Крим та м. Севастополя, яка належить до обласної прокуратури, в розумінні ч. 4 ст. 7 Закону України "Про прокуратуру", є виключно Офіс Генерального прокурора. 
Перевіривши доводи, викладені прокурором у касаційній скарзі, Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала апеляційного суду вказаним вимогам кримінального процесуального закону не відповідає.
Так, п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України передбачено, що апеляційна скарга повертається, якщо апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
Відповідно до приписів ч. 4 ст. 36 КПК України право на подання апеляційної чи касаційної скарги, заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами мають також незалежно від їх участі в судовому провадженні прокурори вищого рівня: Генеральний прокурор (особа, яка виконує його обов`язки), його перший заступник та заступники, заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (особа, яка виконує його обов`язки), його перший заступник та заступник, керівник обласної прокуратури, його перший заступник та заступники.
Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про прокуратуру» у системі прокуратури України діють обласні прокуратури, до яких належать прокуратури областей, прокуратура АР Крим та м. Севастополя, Київська міська прокуратура.
Пунктом 2 абз. 3 ч. 3 ст. 17 Закону України «Про прокуратуру» для прокурорів, керівників та заступників керівників підрозділів обласної прокуратури прокурором вищого рівня є керівник обласної прокуратури чи його перший заступник або заступник відповідно до розподілу обов`язків.
Так, звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою, прокурор також надав копію наказу прокуратури АР Крим та м.  Севастополя «Про розподіл обов`язків між керівництвом прокуратури АР Крим та м. Севастополя» від 24 липня 2023 року № 33. Відповідно до п. 1.2.2. цього наказу заступник керівника прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_7 відповідає за стан організації роботи та питання щодо відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, що поширює свою діяльність на АР Крим та м.  Севастополь.
До того ж, як встановлено апеляційним судом та убачається з постанови заступника керівника прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_7 про заміну групи прокурорів від 11 вересня 2023 року, у кримінальному провадженні №  22023011000000055 замінено групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у цьому кримінальному провадженні, та визначено її у  такому складі: начальника, його заступника та прокурорів відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ТУ ДБР, розташованого у м.  Мелітополі, що поширює свою діяльність на АР Крим та м. Севастополь.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов безпідставного висновку про відсутність повноважень заступника керівника прокуратури АР Крим та м.  Севастополя ОСОБА_7 на оскарження вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року стосовно ОСОБА_9 та про повернення апеляційного скарги.
Варто зауважити, що посилання апеляційного суду на положення ч. 4 ст. 7 Закону України «Про прокуратуру» є необґрунтованим з огляду на таке.
Так, положення ст. 7 Закону України «Про прокуратуру» визначають систему прокуратури. Водночас ч. 4 ст. 36 КПК України передбачає можливість, зокрема, подавати апеляційну скаргу прокурору вищого рівня, що визначено приписами ч. 3 ст. 17 вказаного закону.
Тож поняття «прокурор вищого рівня» не є тотожнім з поняттям «прокурор органу прокуратури вищого рівня».
На підставі викладеного Верховний Суд доходить висновку, що судом апеляційної інстанції допущене істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для скасування такого рішення, а тому касаційна скарга є обґрунтованою.
Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 28 травня 2024 року про повернення апеляційної скарги на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року стосовно ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                             ОСОБА_2                           ОСОБА_3