Справа № 127/11513/23
Провадження № 22-ц/801/2631/2024
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

24 грудня 2024 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,
суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.
з участю секретаря судового засідання Кахно О.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2
апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чернілевської Руслани Віталіївни 
на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2024 року, постановлену під головуванням судді Романюк Л.Ф., 
у справі №127/11513/23
за позовом ОСОБА_1 (позивач) до ОСОБА_2 (відповідач) про поділ спільного майна подружжя 
та зустрічним позовом ОСОБА_2 (позивач) до ОСОБА_1 (відповідач) про поділ спільного майна подружжя, 
встановив:
Короткий зміст вимог заяви
У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, яким просила виділити їй у особисту власність транспортний засіб марки Nissan Juke, д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 405 900 грн, виділити у особисту власність ОСОБА_2 транспортний засіб марки BMW X4, д.н.з. НОМЕР_2 , вартістю 1 886 940 грн. та стягнути з нього грошову компенсацію різниці вартості часток у спільному майні в сумі 740 520 грн.
У травні 2023 року із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя звернувся ОСОБА_2 та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив виділити у особисту власність ОСОБА_1 транспортний засіб марки Nissan Juke, д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 411 295,50 грн, готівкові кошти у сумі 10 000 Євро, 15 000 доларів США. Виділити у його особисту власність транспортний засіб марки BMW X4 , д.н.з. НОМЕР_2 , вартістю 1 424 486,07 грн, готівкові кошти в сумі готівкові кошти у сумі 10 000 Євро, 15 000 доларів США. Стягнути з ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки у спільному майні подружжя в сумі 1 177 954 грн.
Крім того, ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення зустрічного позову шляхом накладення арешту на майно, а саме: квартиру під номером АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності.
Рішення суду першої інстанції
Ухвалою Вінницького міського суду від 03 серпня 2023 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна спільного подружжя об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2024 року заяву про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 шляхом накладення арешту на майно, а саме: квартиру під номером АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності.
Вжито заходи забезпечення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 шляхом заборони ОСОБА_1 передавати квартиру під номером АДРЕСА_1 у користування третім особам, до закінчення розгляду даної справи в суді.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
28 листопада 2024 року позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Чернілевську Р.В., подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що квартира, щодо якої забезпечено зустрічний позов шляхом накладення арешту належить на праві власності ОСОБА_1 і вона не є об`єктом поділу майна подружжя, оскільки у зустрічному позові ОСОБА_2 просить стягнути саме грошові кошти, як компенсацію вартості проведеного у квартирі ремонту (поліпшення), що і є предметом позовних вимог останнього. 
З тих самих підстав є безпідставним висновок суду про заборону передачі житлової квартири у користування третім особам. Крім того, у справі відсутні докази того, що передача квартири іншим особам призведе до пошкодження меблів, техніки, чи оздоблення і це вплине на загальну вартість та унеможливить проведення певної експертизи . 
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін. Вказує, що забезпечення позову шляхом накладення арешту квартиру та заборони ОСОБА_1 передавати цю квартиру у користування третім особам, до закінчення розгляду даної справи в суді є правомірним, оскільки у іншому випадку треті особи, яким буде передана квартира у користування можуть чинити перешкоди у доступі експертів для потреб проведення судової будівельно- технічної експертизи. 
Те, що позивач за первісним позовом має намір здійснити продаж квартири чи передати її у користування третім особам підтверджується інформацією, що міститься на електронному ресурсі DIM RIA, з оголошенням про терміновий продаж квартири.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду 02 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 грудня 2024 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Чернілевська Р. В. вимоги апеляційної скарги підтримала на умовах, викладених у ній, і просила задовольнити. 
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Бевз О.І. проти вимог апеляційної скарги заперечувала, просить залишити в силі ухвалу суду першої інстанції як законну і обґрунтовану. 
Встановлені судом першої інстанції обставини
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що наведені у заяві про забезпечення зустрічного позову доводи дають підстави припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести в майбутньому до труднощів в частині виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , оскільки квартира, у якій вартість здійснених під час шлюбу сторін поліпшень є предметом судового спору, виставлена на продаж.
Позиція апеляційного суду
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
Частиною першою та другою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.
Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
За своєю правовою природою забезпечення позову є не лише гарантією належного виконання рішення суду про задоволення позову, а й мають мету ефективного відновлення порушених прав позивача. Вжиття судом цих заходів встановлює до прийняття рішення по справі певні обмеження здійснення учасниками справи, зокрема відповідачами, цивільних прав.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).
При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18, від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії. Суд зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що, зрештою, дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Отже при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову, враховуючи їх співмірність із заявленими вимогами, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників процесу.
Однак, крім з`ясування факту існування спору між сторонами, необхідним для з`ясування є і сутність (характер) спірних правовідносин.
В постанові Верховного Суду від 21 серпня 2020 року у справі№ 904/2357/20 У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 липня 2022 року в справі № 910/8482/18 (910/4866/21) зазначено, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. Сума підданих арешту грошових коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, належного до предмета спору (подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 січня 2019 року у справі № 915/870/18 та від 05 вересня 2019 року у справі № 911/527/19).
Однією із вимог зустрічного позову у справі, яка переглядається, є стягнення з відповідача грошової компенсації вартості частки у спільному майні подружжя, у тому числі за рахунок поліпшень у квартирі відповідача за зустрічним позовом, здійснених за спільні кошти подружжя.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував висновків, висловлених у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19 є неприйнятними, оскільки в наведених справах та справі, яка переглядається, є різними підстави позову та встановлені фактичні обставини.
Водночас, у цій справі вжито заходи забезпечення зустрічного позову шляхом заборони ОСОБА_1 передавати квартиру під номером АДРЕСА_1 у користування третім особам, а не шляхом заборони користуватись ОСОБА_1 нею самостійно.
Тобто у даному випадку здійснено заборону ОСОБА_1 на передачу у користування квартирою третім особами, а не заборону на користування цією квартирою її власником – ОСОБА_1 .
Необхідність вжиття заходів забезпечення позову обґрунтовується тим, що невжиття таких заходів унеможливить, зокрема, проведення судової будівельно-технічної експертизи з визначення вартості поліпшень майна за спільні кошти подружжя, а також загрозою зниження вартості зазначеного майна, утруднення доступу до нього в разі передачі квартири в користування третім особам.
При цьому йдеться про реальну, а не гіпотетичну загрозу порушення прав позивача за зустрічним позовом і неможливості їх ефективного відновлення в разі невжиття заходів забезпечення позову, так як судом першої інстанції встановлено, що відповідна квартира вже виставлена на продаж. 
Не спростовують висновків суду першої інстанції й доводи апеляційної скарги про те, що вжиття заходів забезпечення позову перешкоджатиме власнику вільно володіти й користуватися належним їй майном. 
Так, з огляду на мету вжиття відповідних заходів, що випливає зі змісту ухвали суду першої інстанції, вони мають тимчасовий характер, й мають застосовуватися до фактичного проведення судової експертизи в справі, після чого потреба в їх застосуванні відпаде й відповідні заходи можуть бути скасовані. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, норми процесуального права судом застосовані правильно, а тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали не має.
Відповідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, 375 ЦПК України, Суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чернілевської Руслани Віталіївни, залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                                                        І.М. Стадник 
       
Судді                                                                                М.В. Матківська

                                                                               В.В.Сопрун