Справа № 461/9492/24         Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В. В. 
Провадження № 33/811/1821/24                 Доповідач: Гончарук Л. Я. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        27 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Гончарук Л.Я., з участю представника Львівської митниці Держмитслужби України Лубоцького Богдана Ігоровича, особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Львівської митниці Держмитслужби України Лубоцького Богдана Ігоровича на постанову Галицького районного суду м. Львова від 10 грудня 2024 року щодо ОСОБА_1 ,
встановив:

вищенаведеною постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 Митного кодексу України та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 гривень.
Вилучений, згідно протоколу №1434/20900/24 від 15.11.2024 року, товар повернуто  ОСОБА_1 .
Стягнуто з  ОСОБА_1  витрати за зберігання на складі митниці товарів, які є предметом порушення митних правил, у розмірі 1874,69 гривень.
На підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»,  ОСОБА_1  звільнено від сплати судового збору.
Відповідно до постанови, 14.11.2024 близько 22 години 15 хвилин громадянин України ОСОБА_1  повертався з приватної поїздки, в якості водія транспортного засобу марки «Peugeot Expert», р.н. НОМЕР_1 , через пункт пропуску «Рава-Руська-Хребенне» митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці в напрямку руху в`їзд в Україну, обравши для слідування смугу спрощеного митного контролю позначену символами «зелений коридор», чим заявив про відсутність у нього будь-яких товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню або які належать до категорії товарів, на переміщення яких через митний кордон України встановлені заборони чи обмеження.
При здійсненні візуального огляду вказаного транспортного засобу виникла підозра щодо наявності в ньому товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.
Автомобіль було скеровано до боксу поглибленого догляду товарів та транспортних засобів, де під час проведення митного огляду крім товарів, дозволених до переміщення через митний кордон України, згідно з ч. 1 ст. 374 МК України (особистих речей, продуктів для власного споживання, згідно ч. 2 ст. 378 МК України та постанови КМУ №434 від 21.05.2012) у багажному відділенні та салоні автомобіля, без ознак приховування, було виявлено:
1) Кава розчинна ТМ «Cafe d'Or» GOLD в банках, вагою по 200 грам. кожна, у кількості 1080 шт., загальною вагою 216 кг.
Даний товар переміщувався без приховування в салоні та багажному відділенні автомобіля.
Товари, що не перевищували неоподатковувану норму для громадян були пропущені на митну територію України.
Загальна вартість предметів правопорушення становить 216 000 грн.
Не погоджуючись з даною постановою суду представник Львівської митниці Держмитслужби України Лубоцький Б.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та винести нову постанову, якою  ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. З ст. 471 МК України, накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. та застосувати додатковий вид стягнення - конфіскувати в дохід держави предмети вилучені протоколом про порушення митних правил. Стягнути з громадянина України ОСОБА_1 на користь митниці витрати, пов`язані із зберіганням на складі митниці вказаного товару 1874,69 грн.
Вважає, що висновок судді Галицького районного суду м. Львова від 10 грудня 2024 року є помилковим, а оскаржувана постанова – безпідставною.
Заслухавши доводи представника Львівської митниці Держмитслужби України Лубоцького Б.І. на підтримання доводів поданої апеляційної скарги, особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який заперечив проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст. 487 МК України провадження у справі про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 486 МК України, завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне, та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
Положеннями ст. 489 МК України визначено, що при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З матеріалів провадження вбачається, що вказані вимоги закону при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 були дотримані в повному обсязі.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 Митного кодексу України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, та представником митниці в апеляційній скарзі не оспорюється.
Щодо незгоди апелянта із накладеним стягненням, апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно з ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Відповідно до санкції ч. 3 ст. 471 МК України на особу за недекларування товарів (крім валютних цінностей), що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами може бути накладено стягнення у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією таких товарів або без такої.
Тобто санкція вказаної норми закону передбачає для суду дискреційні повноваження в частині можливості накладення стягнення у виді конфіскації товарів.
При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції в повній мірі врахував характер і спосіб вчиненого, особу правопорушника, інші обставини справи, що впливають на вид стягнення, зокрема те, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності за порушення митних правил не притягувався, вину у вчинені правопорушення визнав та у вчиненому щиро розкаявся, є особою з інвалідністю другої групи, пенсіонер, за місцем проживання характеризується позитивно, що підтверджується наданими суду копією посвідчення та характеристикою, а тому на переконання апеляційного суду судом першої інстанції обґрунтовано накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу без конфіскації товарів.
Застосоване до ОСОБА_1 стягнення лише у виді штрафу є достатнім для виправлення та належної поведінки правопорушника, відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства і необхідністю дотримання фундаментальних прав людини, закріпленого у ст.1 Першого Протоколу до Конвенції.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).
Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови судді першої інстанції, при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо того, що висновок суду першої інстанції є помилковим, а оскаржувана постанова - безпідставною, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.
За таких обставин, апеляційний суд визнає подану апеляційну скаргу необґрунтованою, та не вбачає підстав для скасування постанови судді Галицького районного суду м. Львова від 10 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК України.
Ураховуючи вищенаведене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, й підстав для її зміни чи скасування не вбачається. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу представника Львівської митниці Держмитслужби України Лубоцького Богдана Ігоровича – залишити без задоволення, а постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 10 грудня 2024 року щодо  ОСОБА_1 – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Л.Я. Гончарук