ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 р. 	Справа № 520/14912/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 08.01.25  по справі № 520/14912/24
за позовом                ОСОБА_1  
до               Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – ГУ ПФУ в Харківській області, пенсійний орган) у якій просить :
визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо незарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 16.10.2012 по 24.03.2022 в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення»;
зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області провести перерахунок пенсії та виплатити заборгованість ОСОБА_1 з 28.11.2023 зарахувавши період роботи з 16.10.2012 по 24.03.2022 в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення»;
допустити негайне виконання рішення суду.
В обґрунтування позову вказано, що відповідач протиправно відмовив у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи на посаді медичної сестри відділення для хворих на менінгіт 2-го відділення та стаціонарного відділення № 3 в КНП Харківської обласної ради «Обласний протитуберкульозний диспансер № 1» з 16.10.2012 по 24.03.2022 в подвійному розмірі, відповідно до приписів ст. 60 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон України № 1788-XII). Позивач не погоджується з такими діями відповідача, вважає їх протиправними, оскільки нею надавалися всі необхідні документи для зарахування стажу роботи в протитуберкульозних закладах (диспансерах, відділеннях) в період з 16.10.2012 по 24.03.2022 у подвійному розмірі.
Заперечуючи вимоги адміністративного позову, відповідач зазначив, що положення ст. 60 Закону України № 1788-XII як до 01.01.2004, так і після, застосовуються лише для визначення права на призначення пенсії за вислугу років, а не визначення страхового стажу на пільгових умовах. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії періоди роботи після 01.01.2004 зараховуються на загальних підставах, тобто в одинарному розмірі. Отже, зарахування стажу роботи відбулося відповідно до норм чинного законодавства України.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.01.2025 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 .
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 16.10.2012 по 24.03.2022 в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України № 1788-XII.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 28.11.2023, зарахувавши період роботи з 16.10.2012 по 24.03.2022 в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України № 1788-XII.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 605.60 грн.
Рішення вмотивовано тим, що доводи представника відповідача про не зарахування до страхового стажу період роботи в КНП Харківської обласної ради «Обласний протитуберкульозний диспансер № 1» з 16.10.2012 по 24.03.2022 в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України № 1788-XII є необґрунтованими. Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд зобов`язав  відповідача провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 28.11.2023, зарахувавши період роботи з 16.10.2012 по 24.03.2022 в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України № 1788-XII.
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.01.2025 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що відповідно до ст. 60 Закону України № 1788-XII (зі змінами), робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Враховуючи викладене, періоди роботи у вищезазначених закладах (відділеннях) до 01.01.2004 зараховуються до страхового стажу для обчислення розміру пенсії в подвійному розмірі. Зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи у цих закладах після 01.01.2004 Законом України № 1788-XII не передбачено. Таким чином, зарахувати період роботи з 16.10.2012 по 28.02.2022 в КЗ ОЗ «Обласний протитуберкульозний диспансер № 1» у подвійному розмірі незалежно від посади підстав немає.
Аргументи, наведені відповідачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.
Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та з 03.10.2022 отримує пенсію за віком, призначену відповідно до вимог Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон України № 1058-IV).
Пенсію позивачу обчислено при страховому стажі 36 років 2 місяці 13 дні. Коефіцієнт страхового стажу дорівнює 0.36167. Розмір пенсії складає 5  640.23 грн.
23.03.2024 позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою про здійснення зарахування у подвійному розмірі періоду роботи з 16.10.2012 по 24.03.2022 згідно зі ст. 60 Закону України № 1788-XII (а.с. 17)
29.03.2024 за результатами розгляду заяви ГУ ПФУ в Харківській області листом № 9582-10674/Г-03/8-2000/24 відмовив позивачці в зарахуванні стажу за період роботи в інфекційному закладі охорони здоров`я з 16.10.2012 по 24.03.2022 в подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України № 1788-XII посилаючись на те, що зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи у цих закладах після 01.01.2004 Законом України № 1058-IV не передбачено (а.с. 42-43).
Не погоджуючись із діями відповідача позивачка звернулась до суду з відповідним позовом.
Погоджуючись з висновками викладеними судом першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України № 1788-XII (в редакції, чинній на час призначення пенсії) працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01.04.2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема, з 01.04.2018 по 31.03.2019 - не менше 27 років.
Відповідно до ст. 60 Закону України № 1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2001 № 2586-III «Про протидію захворюванню на туберкульоз» (далі – Закон України № 2586-III) протитуберкульозні заклади - це спеціалізовані заклади охорони здоров`я, що здійснюють діагностику туберкульозу та надають лікувально-профілактичну (стаціонарну та амбулаторну) допомогу хворим на туберкульоз (протитуберкульозні диспансери, лікарні, відділення, кабінети, науково-дослідні інститути, денні стаціонари тощо).
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України № 2586-III туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу.
Виходячи зі змісту наведених статей, протитуберкульозні заклади є інфекційними закладами охорони здоров`я, оскільки здійснюють лікування інфекційного захворювання. У свою чергу, ст. 60 Закону України № 1788-ХІІ, встановлено, що робота в інфекційних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Принципи, засади та механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України № 1058-IV.
Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України № 1788-XII визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України № 1788-XII.
Частиною першою статті 24 Закону України № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до приписів частини другої статті 24 Закону України № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За визначенням, наведеним у частині третій статті 24 Закону України № 1058-IV, страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону України № 1058-IV.
Вказаний Закон набрав чинності з 01.01.2004. До цієї дати пенсійні відносини врегульовані Законом України № 1788-ХІІ.
Відповідно до статті 60 Закону України № 1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Колегія суддів вказує, що вказане пільгове обчислення стажу роботи у відповідних медичних закладах, є діючим і на теперішній час.
Слід зауважити, що положеннями ст. 24 Закону України № 1058-IV, на які посилається відповідач, дію статті 60 Закону України № 1788-ХІІ не зупинено та не скасовано.
При цьому, нормами статті 16 Прикінцевих положень Закону України № 1058-IV передбачено, що положення Закону України № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права за вислугою років.
А відтак, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я, яка виконувалася особою і після 01.01.2004 зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Аналогічна правова позиція щодо застосування положень ст. 24 Закону України № 1058-IV та ст. 60 Закону України № 1788-ХІІ викладена у постановах Верхового Суду від 04.12.2019 у справі № 689/872/17 та від 27.02.2020 у справі № 462/1713/17, від 27.02.2020 у справі № 462/1713/17, від 27.04.2023 у справі № 160/14078/22 які, в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України, є обов`язковими для врахування.
Суд апеляційної інстанції враховує положення статті 22 Конституції України, згідно з якими, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Наведене узгоджується також із практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 22.12.2021 у справі № 688/2916/17, від 27.02.2020 у справі № 462/1713/17, від 23.01.2019 у справі № 485/103/17 та від 04.12.2019 у справі № 689/872/17.
У постанові від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20, Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом України № 1058-IV та Законом України № 1788-ХІІ вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон України № 1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон України №1058-IV.
Також, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України 1788-ХІІ, то він мав би виключити з останнього усі інші положення, чого, в свою чергу, зроблено не було.
Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , вона в період з 16.10.2012 по 24.03.2022 працювала в КНП Харківської обласної ради «Обласний протитуберкульозний диспансер № 1» на посаді медичної сестри відділення для хворих на менінгіт 2-го відділення та стаціонарного відділення № 3 (а.с. 8-24).
Довідками № 368, № 369, № 370 від 01.03.2022 підтверджено, що позивачка дійсно працювала з 16.10.2012 по 24.03.2022 в КНП Харківської обласної ради «Обласний протитуберкульозний диспансер № 1» на посаді медичної сестри відділення для хворих на менінгіт 2-го відділення та стаціонарного відділення № 3. Працюючи на даних посадах, безпосередньо була зайнята обслуговуванням інфекційних хворих на туберкульоз з повним робочим днем (а.с. 25-30).
Крім того, судом встановлено, що КНП Харківської обласної ради «Обласний протитуберкульозний диспансер № 1» проведені атестації робочих місць згідно наказів : № 94 від 16.05.2011, № 137 від 19.04.2016 та у № 70 від 03.02.2021. 
Оскільки позивачка працювала на посаді медичної сестри відділення для хворих на менінгіт 2-го відділення та стаціонарного відділення № 3 в КНП Харківської обласної ради «Обласний протитуберкульозний диспансер № 1», який є протитуберкульозним закладом у розумінні Закону України № 2586-III, виконувала безпосередньо роботи з обслуговування туберкульозних хворих, тому відповідно до ст. 60 Закону України № 1788-ХІІ має право на зарахування періоду роботи до стажу роботи у подвійному розмірі.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність права у позивача на зарахування стажу в подвійному розмірі, яке передбачене статтею 60 Закону України № 1788-ХІІ, не обмежено наявним стажем роботи до 01.01.2004 у зв`язку із набранням чинності Закону України № 1058-IV.
З огляду на вищевикладене, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо незарахування позивачці періоду роботи з 16.10.2012 по 24.03.2022 в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України № 1788-XII та зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 28.11.2023 зарахувавши період роботи з 16.10.2012 по 24.03.2022 в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України № 1788-XII.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, шо позовна вимога в частині виплати заборгованості пенсії задоволенню не підлягає, оскільки, пенсія з врахуванням періодів роботи з 16.10.2012 по 24.03.2022 в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України № 1788-XII відповідачем нарахована не була, а отже позовні вимоги в цій частині спрямовані на майбутнє.
Щодо клопотання позивача про звернення до негайного виконання рішення суду в частині виплати позивачу пенсії в межах суми стягнення за один місяць колегія суддів зазначає, що пунктом 1 частини 1 статті 371 КАС України передбачено негайне виконання рішення суду щодо присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.
Отже до негайного виконання допускається рішення про «стягнення» виплат пенсій, а позивачем заявлено вимоги зобов`язального характеру, що виключає можливість застосування негайного виконання до даних правовідносин.
Колегія суддів вказує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -         
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 08.01.2025 по справі № 520/14912/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц 	
Судді	   	В.Б. Русанова    О.В. Присяжнюк