Справа № 308/22241/23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       17 грудня 2024 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Джуги С.Д., Кожух О.А.
за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лаврентьєв Юрій Германович та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Субота Михайло Іванович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 травня 2024 року, ухвалене головуючою суддею Логойдою І.В. у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за частку в спільній сумісній власності 
встановив:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.
Позов мотивує тим, що між сторонами 10.09.2016 укладено шлюб, під час шлюбу з відповідачкою, а саме 15.12.2022 року придбано квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що складається з 1 (одної) житлової кімнати, житловою площею 17.8 кв.м, загальною площею - 40.7 кв.м за ціною 363 044 грн. Придбана під час шлюбу квартира зареєстрована на відповідачку. ОСОБА_2 є титульним володільцем вказаного майна, однак вказана квартира АДРЕСА_2 після її придбання та державної реєстрації стала спільною сумісною власністю подружжя з рівними частками подружжя у праві власності на вказане майно. 
З місяця липня 2023 року сторони не проживають у вказаній квартирі та позивач подав до Ужгородського міськрайонного суду позов про розірвання шлюбу з дружиною ОСОБА_2 (цивільна справа № 308/11693/23). З метою досудового врегулювання поділу спільного сумісного майна та визначення часток у вказаній квартирі у нотаріальному порядку у спосіб отримання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, 27.10.2023 направлено відповідачці повідомлення про необхідність з`явитись 10.11.2023 о 12 год 00 хв до приватного нотаріуса Головко В. Є. за адресою: місто Ужгород, вулиця Минайська, будинок 8/2 для визначення частки у спільному сумісному майні подружжя, однак, така не з`явилась. Не бажає отримати грошову компенсацію замість частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 відповідно до пункту 4 статті 71 Сімейного кодексу України.

ОСОБА_2 16.02.2024 подала до суду зустрічний позов у даній справі, який ухвалою від 16.02.2024 було прийнято та об`єднано вимоги зустрічного позову в одне провадження з первісним позовом. Згідно з доводами зустрічного позову під час перебування у шлюбі 27.11.2019 подружжям було придбано житловий будинок разом із земельною ділянкою згідно з договором купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Перечинської нотаріальної контори Боднар Н.І. Будинок розташований за адресою: АДРЕСА_3 . 
07.07.2023 ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду про розірвання шлюбу. 10.07.2023, тобто через 3 дні після його звернення з позовом про розірвання шлюбу, про який позивачці не було відомо, відповідач уклав договір купівлі продажу будинку та земельної ділянки з кадастровим номером 2123286300:03:002:0080 за адресою АДРЕСА_3 . 
Згідно з п.2.1. Договору продаж житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами вчинено за суму 432 500 грн. Вказана сума повністю сплачена покупцями та отримана продавцем до укладення цього договору. Всі вищезазначені кошти відповідач привласнив. 
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 21.12.2023 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний. Як стверджує відповідач у своєму первісному позові він не проживав з позивачкою з 03.07.2023, а відтак він не витрачав отримані кошти на потреби сім`ї. За таких обставин грошові кошти, отримані відповідачем в результаті продажу спільного майна подружжя є предметом спільної сумісної власності і підлягають поділу порівну 432 500/2 – 216 250 грн. 
У зв`язку з чим просить стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 216 250 грн, що складають 1/2 частину вартості продажу спільного майна подружжя - будинку з господарськими будівлями та спорудами, та земельної ділянки за кадастровим номером 2123286300:03:002:0080 за адресою АДРЕСА_3 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 10 травня 2024 року первісний позов та зустрічний позов задоволено повністю.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 – визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 216 250 грн, що складають 1/2 частину вартості спільного майна на будинок розташований за адресою: АДРЕСА_3 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 10 588 грн 02 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму 2 162 грн 50 коп. судового збору.
Суд задовольнив первісний позов з огляду на те, що ОСОБА_2 отримані кошти за продаж нею земельної ділянки та будинку не підтвердила та не надала належних та допустимих доказів, що такі кошти були використані нею на придбання квартири, за адресою: АДРЕСА_1 . А тому, дану квартиру слід вважати спільною сумісною власністю подружжя.
Задовольняючи зустрічний позов суд мотивував своє рішення тим, що кошти отримані ОСОБА_1 за продаж земельної ділянки та будинку були також спільною власністю подружжя, тобто ОСОБА_2 не довела, що кошти були привласнені ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із рішенням суду  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лаврентьєв Ю.Г., подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволених зустрічних позовних вимог та постановити нове, яким у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити повністю.
Вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення, яке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В своїх доводах посилається на те, що кошти отримані ним від продажу будинку та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 , були витрачені на сімейні потреби та не привласнені ним. Вважає, що оскільки такий продаж був здійснений за письмовою згодою ОСОБА_2 , то такі кошти були витрачені ними на потреби сім`ї, оскільки 10.07.2023 вони ще перебували у шлюбі.
Вказує, що ОСОБА_2 не довела, що кошти отримані позивачем за продаж будинку та земельної ділянки були витрачені ним в особистих інтересах, а не в інтересах сім`ї, оскільки тягар доказування покладається саме на позивача.

Не погоджуючись з рішенням  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Субота М.І., подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволених первісних позовних вимог та постановити нове, яким у задоволенні первісних позовних вимог відмовити повністю.
Вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення, яке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В своїх доводах посилається на те, що квартира, яка знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , була придбана нею за власні кошти. Даний факт може підтвердити її сестра ОСОБА_3 , однак суд не допитав її в якості свідка. 
Суд залишив поза увагою той факт, що в запереченні позивача на відзив ним було визнано факт отримання коштів відповідачкою від продажу особистого майна та те, що позивач не мав самостійних доходів.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лаврентьєв Ю.Г., вказує, що доводи наведені ОСОБА_2 в поданій апеляційній скарзі не відповідають дійсності.
Зазначає, що в доданих відповідачкою договорах купівлі-продажу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали кошти за продаж нерухомого майна в рівних частках, тобто з 475 266 грн ОСОБА_2 отримала тільки 237 633 грн. З цього слідує, що придбати квартиру за адресою:  АДРЕСА_1 , за власні кошти вона не могла, оскільки вартість такої становить 363 044 грн. 
Крім того, допитувати її сестру – ОСОБА_3 не потрібно, оскільки покази такої будуть викликати сумнів у силу родинних зв`язків. Більше того, клопотання про допит свідка ОСОБА_2 у суді першої інстанції не заявляла.
Наявність особистих майнових коштів наявних у ОСОБА_2 на момент покупки нерухомого майна не доводить, що такі були витрачені нею саме на покупку квартири. Тим більше, що в самому договорі купівлі-продажу від 15.12.2022, а саме в п. 5 зазначено, що майно, яке купляється буде спільною сумісною власністю подружжя. На придбання такого майна надано письмовий дозвіл ОСОБА_1 , а це означає, що таке майно було придбане ними за спільні кошти.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Субота М.І., вказує, що доводи наведені ОСОБА_1 в поданій апеляційній скарзі не відповідають дійсності.
Зазначає, що позивач не надав суду доказів того, що отримані ним кошти з продажу будинку та земельної ділянки 10.07.2023 та не надав доказів, що такі кошти були передані іншому з подружжя.
Оскільки, ОСОБА_1 продав нерухоме майно за три дні після звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, то такі грошові кошти підлягають поділу між подружжям.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі не підлягають задоволенню, виходячи з наступних доводів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Судом встановлено, що 10.09.2016 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклав шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який було зареєстровано Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Закарпатській області, відповідний актовий запис №490, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 .
Договором купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого нотаріально 08.11.2021 приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Гецко А.І., зареєстровано в реєстрі за №2162, згідно з яким продавці – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передали у власність, а ОСОБА_5 прийняв від продавців житловий будинок за АДРЕСА_4 , і зобов`язується сплатити його вартість за ціною та на умовах, встановлених у договорі. 
Згідно з п. 1.2 укладеного договору відчужуваний житловий будинок належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. 
Згідно з п. 2.1 укладеного договору вартість продажу житлового будинку становить 385 000 грн., які ОСОБА_5 сплатив порівну повністю продавцям ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до підписання даного договору.
Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого нотаріально 08.11.2021 приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Гецко А.І., зареєстровано в реєстрі за №2163, згідно з яким продавці – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передали у власність, а ОСОБА_5 прийняв від продавців земельну ділянку площею 0,2100 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 та надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 
Згідно з п. 2 укладеного договору відчужувана земельна ділянка належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно з п. 3 укладеного договору вартість продажу становить 59 000 грн., які ОСОБА_5 сплатив порівну повністю продавцям ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до підписання даного договору.
Згідно договору купівлі-продажу квартири від 15.12.2022, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Шешенею Т.О. за №644, згідно з яким ОСОБА_2 купила належну ОСОБА_6 квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що складається з 1 (одної) житлової кімнати, житловою площею 17.8 кв.м, загальною площею - 40.7 кв.м. 
Згідно з п. 3 укладеного договору за домовленістю сторін продаж квартири вчиняється за ціною 363 044 грн., які сплачені покупцем продавцю до підписання даного договору. На час підписання цього договору сторони не мають жодних претензій щодо проведення розрахунків. Згідно з абз.2 п. 5 укладеного договору покупець довів до відома продавця, що покупець перебуває у зареєстрованому шлюбі і майно, яке купується, буде спільною сумісною власністю подружжя. Згода чоловіка покупця підтверджується його заявою від 15.12.2022.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 357765038) житлова квартира загальною площею 40,7 кв.м, житлова площа 17,8 кв.м (1 житлова кімната), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2022 року, №644, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Шешеня Т.О., належить на праві приватної власності ОСОБА_2 
10.07.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу будинку з господарськими будівлями та спорудами, та земельної ділянки з кадастровим номером 2123286300:03:002:0080 за адресою АДРЕСА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Шешеня Т.О., зареєстровано в реєстрі за №590. 
Згідно з п. 2.1 договору за домовленістю сторін, продаж житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами вчиняється за 432 500 грн. Вказана сума повністю сплачена покупцем та отримана продавцем до підписання цього договору. 
       Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 23.12.2023 у справі № 308/11693/23 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що набута сторонами за час шлюбу квартира має статус спільного сумісного майна подружжя, частки сторін у зазначеному майні є рівними. Вимоги зустрічного позову суд також вважав доведеними, оскільки відчужене ОСОБА_1 майно є спільною сумісною власністю подружжя, за цих підстав стягнуто з останнього вартості відчуженого майна. 

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.
Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).
Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
У постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 придбано сторонами за період перебування у шлюбі, а тому таку слід вважати спільною сумісною власністю подружжя. Суду не надано доказів наявності між сторонами шлюбного договору чи домовленості стосовно майна про інше, а отже, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. При цьому ОСОБА_2 не доведено, що майно придбано за її особисті кошти, а отже, є її приватною власністю.
За цих обставин суд вірно дійшов висновку про задоволення первісного позову.

Щодо вимог зустрічного позову.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди – виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
       За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Встановивши, що ОСОБА_1 відчужив будинок з господарськими будівлями та спорудами, та земельної ділянки з кадастровим номером 2123286300:03:002:0080 за адресою АДРЕСА_3 , під час перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , доказів того, що отримані ним кошти він використав в інтересах сім`ї ОСОБА_1 не надав, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в такому випадку позивач за зустрічним позовом має право на грошову компенсацію половини вартості відчуженого майна.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявників та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, що переглядається, судом надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникли в застосуванні норм матеріального та процесуального законодавства до спірних правовідносин, а доводи, викладені у апеляційних скаргах не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого у вищевказаній частині ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.
Судові витрати необхідно залишити за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції залишено без змін рішення суду першої інстанції, тому питання перерозподілу судових витрат не вирішується апеляційним судом.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лаврентьєв Юрій Германович, залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Субота Михайло Іванович, залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 грудня 2024 року.

Головуючий: 

Судді: