Справа № 461/2688/24                        Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф. 
Провадження № 22-ц/811/3538/24                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 лютого 2025 року м.Львів                                 
Справа № 461/2688/24
Провадження № 22-ц/811/3538/24
Провадження № 22-ц/811/3539/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого -   Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.
секретар Салата Я.І. 
розглянув справу за апеляційною скаргою  Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Галицького районного суду міста Львова від 10 жовтня 2024 року та додаткове рішення цього суду від 24 жовтня 2024 року, ухвалені у м.Львові у складі судді Романюка В.Ф., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», ОСОБА_2 , ТзДВ «СК «Альфа - Гарант», про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу,-
встановив:
29 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «НАСК «ОРАНТА», ОСОБА_2 та ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу. В обґрунтування позову посилається на те, що 23 грудня 2023 року відбулася ДТП за участю автомобіля марки «Audi Q8», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «BMW 530Е», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під його (позивача) керуванням. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали технічні пошкодження. Зазначає, що скориставшись своїм правом, передбаченим п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водії спільно склали повідомлення про ДТП. ОСОБА_2 повністю визнав свою вину у цій ДТП. Вказує, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Audi Q8», відповідно до полісу №215577339 була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА». 23 лютого 2024 року він ( ОСОБА_1 ) уклав договір №2302_А/24 на проведення транспортно-товарознавчої експертизи із судовим експертом Романяком А.М. Згідно з висновком експерта судової транспортно-товарознавчої експертизи №1438/24 від 11 березня 2024 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «BMW 530Е» (з врахуванням ПДВ на складові та матеріали), станом на момент ДТП (23 грудня 2023 року) становить 115 229,13 грн.; вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «BMW 530Е» (без врахування ПДВ на складові частини та матеріали) становить 62 335,61 грн. Вказує, що він ( ОСОБА_1 ) звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку із описаним вище випадком. 9 лютого 2024 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» повідомлено, що за матеріалами справи №23-02-104761 страховою компанією прийнято рішення щодо виплати йому ( ОСОБА_1 ) страхового відшкодування у розмірі 31 895,99 грн. згідно страхового акту №ОЦВ-3Д-23-02-104761/1. Стверджує, що відшкодування шкоди, завданої йому внаслідок пошкодження автомобіля проведено не в повному обсязі. 
Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 10 жовтня 2024 року задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ «НАСК «ОРАНТА», ОСОБА_2 , ТДВ «СК «Альфа - Гарант» про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу. Ухвалено стягнути солідарно з ПАТ «НАСК «ОРАНТА», ТзДВ «СК «Альфа - Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 30 439, 62 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди у розмірі 57 643, 52 грн. Проведено розподіл судових витрат.
Додатковим рішенням Галицького районного суду міста Львова від 24 жовтня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ільківа М.М. про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.
Рішення та додаткове рішення суду оскаржує ТДВ «СК «Альфа - Гарант». Вважає рішення незаконними, ухваленими при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права і недоведеності обставин, що мають значення справи. Просить скасувати рішення та додаткове рішення в частині стягнення з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» страхового відшкодування і судових витрат та в цій частині постановити нове рішення про відмову в позові. Вказує, що суд першої інстанції, зазначивши, що при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (надалі - ОСЦПВВНТЗ), у разі чинності обох полісів ОСЦПВВНТЗ - перед потерпілою особою несуть відповідальність обидва страховики у рівних частках, однак такий висновок суперечить Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженому протоколом Президії МТСБУ № 464/2020 від 26 лютого 2020 року, оскільки п. 4.1, ст. 4 та п. 5.1, п 5.2, ст.5 Порядку встановлено особливі умови та особливий порядок здійснення розрахунку та виплати страхового відшкодування іншими страховиками (у разі чинності кількох договорів страхування, відносно того ж забезпеченого транспортного засобу), таке відшкодування здійснюється на користь страховика, який здійснив виплату страхового відшкодування, а не безпосередньо  на користь потерпілої особи. Суд першої інстанції не врахував цих норм та неналежно застосував норми матеріального права. 23 грудня 2023 року сталася ДТП за участю транспортного засобу «Audi Q8», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням  ОСОБА_2  та автомобіля марки «BMW 530Е», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням  ОСОБА_1 . Водій ОСОБА_2  повністю визнав свою вину у ДТП, що підтверджується у повідомленні про ДТП, яке водії склали спільно, скориставшись своїм правом передбаченим п. 33.2, ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Цивільно-правова відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП, була застрахована за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме - у ПАТ НАСК «ОРАНТА» за полісом № ЕР/215577339  та у ТДВ « СК «Альфа-Гарант» за полісом № ЕР/213287523. Посилається на те, що відносини, які виникли у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Порядком виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженим протоколом Президії МТСБУ № 464/2020 від 26 лютого 2020 року. Відповідно до п. 4.1, ст. 4 Порядку відповідальним за прийняття рішення за заявою про страхове відшкодування, визначення розміру та виплати страхового відшкодування є страховик, який отримав зазначену заяву. Оскільки позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування до ПАТ НАСК «ОРАНТА», то відповідно до п. 4.1, ст. 4 Порядку  саме ПАТ НАСК «ОРАНТА» є страховиком, відповідальним за прийняття рішення про виплату страхового відшкодування. Відповідно до п 3.1 ст. 3 Порядку  страховик, при отриманні інформації про настання події, що містить ознаки страхового випадку, за укладеним ним внутрішнім договором страхування, зобов`язаний (незалежно від наявності інших внутрішніх договорів страхування, укладених по відношенню до забезпеченого транспортного засобу та черговості їх укладення) здійснити визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» заходи для забезпечення своєчасного здійснення страхового відшкодування. На виконання вимог Порядку ПАТ НАСК «ОРАНТА» за матеріалами справи № 23-02-104761 прийняло рішення про виплату страхового відшкодування та здійснило таку виплату у розмірі - 31 895, 99 грн. Стверджує, що оскільки ПАТ НАСК «ОРАНТА», здійснивши виплату страхового відшкодування за вказаним страховим випадком та враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП, була застрахована за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Порядку ПАТ НАСК «ОРАНТА» отримала право на отримання страхового відшкодування від інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу внутрішні договори страхування. В цьому випадку до страховика - ТДВ СК «Альфа-Г арант». Вказує, що для реалізації зазначеного у п. 5.1. ст. 5 Порядку права ПАТ НАСК «ОРАНТА», звернулось до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування з проханням сплатити 15 948, 00 грн. Таку заяву ТДВ СК «Альфа-Гарант» отримано 6 березня 2024 року. ТДВ СК «Альфа- Гарант» складено страховий акт та розрахунок суми страхового відшкодування і прийнято рішення про здійснення виплати страхового відшкодування  у розмірі - 13 348 грн., оскільки суму заявлених вимог було зменшено на розмір франшизи, що за полісом № ЕР/213287523 становила  2 600 грн. Вказує, що 19 березня 2024 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 13 348 грн. на користь ПАТ НАСК «ОРАНТА», що підтверджується платіжним дорученням № 44901. Отже, відносини, що виникли у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Порядком виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який затверджений протоколом Президії МТСБУ № 464/2020 від 26 лютого 2020 року. Посилається на те, що  ТДВ СК «Альфа-Гарант» у повному обсязі виконало свої обов`язки, щодо виплати страхового відшкодування на користь належного (відповідно до Порядку) заявника - ПАТ НАСК «ОРАНТА», тому позовні вимоги, заявлені позивачем солідарно до страховиків, мають бути скеровані лише до ПАТ НАСК «ОРАНТА». В даному випадку розмір спричиненої позивачу шкоди не перевищує сукупний розмір страхових сум за відповідний тип шкоди за всіма внутрішніми договорами страхування, тому ТДВ СК «Альфа-Гарант» не має обов`язку перед позивачем щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Вважає, що належним відповідачем у цьому випадку є - ПАТ НАСК «ОРАНТА», а ТДВ СК «Альфа-Гарант» не може бути солідарним відповідачем. ТДВ СК «Альфа-Гарант» не порушувало прав позивача, тому не є належним відповідачем у справі, оскільки виконало свої обов`язки, щодо виплати страхового відшкодування за цією страховою подією. Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Порядком виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженим протоколом Президії МТСБУ № 464/2020 від 26 лютого 2020 року, відповідно до яких ТДВ СК «Альфа-Гарант» у повному обсязі виконало свої обов`язки, з приводу виплати страхового відшкодування на користь залежного (відповідно до Порядку) заявника - ПАТ НАСК «ОРАНТА». Належним відповідачем є ПАТ НАСК «ОРАНТА», а не ТДВ СК «Альфа-Гарант», оскільки відповідно до п. 4.1, ст. 4 Порядку відповідальним за прийняття рішення за заявою про страхове відшкодування, визначення розміру та виплати страхового відшкодування є страховик, який отримав заяву від потерпілого. Вказує, що додаткове рішення про стягнення судових витрат є похідним від основного рішення. Оскільки рішення Галицького районного суду ухвалене з порушення норм матеріального та процесуального права, тому додаткове рішення є необґрунтованим та ухваленим, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Оскаржувані рішення суду підлягають скасуванню.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводиться.
Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Д атою ухвалення рішення, прийнятого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. 
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.
Встановлено, що 23 грудня 2023 року у м. Львові на вул. Івана Гонти, 1А сталася ДТП (зіткнення транспортних засобів) за участю автомобіля марки «Audi Q8», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля марки «BMW 530Е», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .
Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали технічні пошкодження.
Скориставшись своїм правом, передбаченим п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», водії спільно склали повідомлення про ДТП. 
Згідно з цим повідомленням ОСОБА_2 повністю визнав свою вину у зазначеній ДТП.
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Audi Q8», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до полісу №215577339 була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА».
23 лютого 2024 року ОСОБА_1 уклав договір №2302_А/24 на проведення транспортно-товарознавчої експертизи із судовим експертом Романяком А.М.
Згідно з Висновком експерта судової транспортно-товарознавчої експертизи по заяві ОСОБА_3 №1438/24 від 11 березня 2024 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «BMW 530Е», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , (з врахуванням ПДВ на складові та матеріали) станом на момент ДТП - 23 грудня 2023 року складає 115 229,13 грн.; вартість матеріального збитку, заподіяного власнику цього автомобіля (без врахування ПДВ на складові частини та матеріали) становить 62 335,61 грн. 
ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявою про виплату страхового відшкодування.
9 лютого 2024 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» повідомлено, що розглянувши матеріали справи №23-02-104761, страховою компанією прийнято рішення щодо виплати ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 31 895,99 грн. згідно страхового акту №ОЦВ-3Д-23-02-104761/1. 
Станом на 23 грудня 2023 року цивільно - правова відповідальність водія автомобіля марки «Audi Q8», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була забезпечена в ТДВ СК «Альфа-Гарант» (поліс №213287523) та в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (поліс №215577339). 
6 березня 2024 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» отримало від ПрАТ «НАСК «ОРАНТА» заяву (претензію) про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації на відшкодування частини шкоди, завданої транспортному засобу BMW 530E, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 в ДТП. 
19 березня 2024 року прийнято рішення та виплачено страхове відшкодування на реквізити ПрАТ «НАСК «ОРАНТА» в розмірі, визначеному відповідно до чинного законодавства.
Оскаржуване рішення мотивоване наступним.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 509 цього Кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Деліктне зобов`язання з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди у повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання є потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України за загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу, при русі транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.
Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Згідно із ст. 999 ЦК України  законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик  хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
На підставі вказаного, саме на ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та ТДВ «СК «Альфа-Гарант», як на страховиків завдавача шкоди, покладається обов`язок відшкодувати шкоду, завдану ОСОБА_2 .
Згідно із ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»  у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 28 цього Закону шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 якої відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу (КТЗ) чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.
Страховик може нести відповідальність лише в межах страхового ліміту та з урахуванням наведених вимог закону щодо урахування зносу, ПДВ тощо.
Судом встановлено, що у цій справі є чинними два договори про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а отже є два страховики, що несуть відповідальність за спричинену забезпеченим транспортним засобом шкоду.
Згідно із п. 5.1 ст. 5 Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів «Страховик, який на умовах, визначених цим Порядком, здійснив страхове відшкодування, у разі, якщо визначений ним розмір шкоди не перевищує сукупного розміру страхових сум, за відповідну шкоду, за усіма чинними на дату страхового випадку Внутрішніми договорами страхування визнається особою, яка надала послуги з відшкодування збитків, і згідно з п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право на отримання страхового відшкодування від інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу внутрішні договори страхування.
Для реалізації зазначеного у цьому пункті права страховик, який на умовах визначених цим Порядком, здійснив страхове відшкодування, має подати заяви про страхове відшкодування до решти зазначених страховиків.
Відповідно до п. 5.2. Порядку визначається розмір страхового відшкодування.
Протоколом Президії МТСБУ від 3 червня 2021 року №500/2021 затверджено внесення змін до пункту 5.2. Порядку і викладено пункт 5.2. в новій редакції: «5.2. Розмір страхового відшкодування належного страховику, який здійснив виплату страхового відшкодування, від кожного з інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку інші внутрішні договори страхування по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу, визначається з огляду на положення статті 540 Цивільного кодексу України (виконання зобов`язання, в якому беруть участь кілька боржників, визначається у рівній частці) за формулою: Ск = (Св - Сш/Кс) / (Кс-1) - Ф, де: Ск - розмір страхового відшкодування (компенсації) належного страховику, який здійснив виплату страхового відшкодування від кожного іншого страховика; Св - розмір виплаченого заявником страхового відшкодування; Кс - кількість страховиків, які застрахували один об`єкт, на дату страхового випадку; Сш - розмір шкоди, заподіяної внаслідок страхового випадку; Ф - розмір франшизи, визначений страховиком до якого заявником подана заява про страхове відшкодування. 1.2. Нова редакція пункту 5.2 Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що затверджена згідно з пунктом 1.1 цього протоколу, набирає чинності з 1 липня 2021 року, та застосовується до заяв про страхове відшкодування, які подані страховиком до інших страховиків, не раніше такої дати».
У випадку чинності обох полісів ОСЦПВВНЗТ, перед потерпілою особою несуть відповідальність обидва страховики у рівних частинах.
Порядок визначає право страховика звернутися із заявами про страхове відшкодування до решти з страховиків, у яких застрахований транспортний засіб, яким керував водій, винний у настанні ДТП.
Шкоду, завдану потерпілому під час ДТП, у випадку наявності двох чинних полісів ОСЦПВВНЗТ, зобов`язані відшкодувати обидва страховики, незалежно від того, кому саме подано відповідну заяву.
Позивач не звернувся до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування у досудовому порядку, але це не впливає на його право на отримання страхового відшкодування у повному обсязі.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №465/4621/16-к, у системному зв`язку зі ст. 36 вимоги підпункту 37.1.4 пункту 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15 попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.
Відсутність досудового врегулювання не звільняє страховика від виплати страхового відшкодування за завдання шкоди, завданої під час ДТП, забезпеченим транспортним засобом.
Відповідно до Висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи по заяві ОСОБА_3 №1438/24 від 11 березня 2024 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «BMW 530Е» (без врахування ПДВ на складові частини та матеріали) становить 62 335,61 грн.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки ч. 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. 
Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (п. 69 ст. 1 Закону України «Про страхування»).
Страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов договору страхування та/або законодавства зобов`язаний провести страхову виплату в разі настання страхового випадку (п. 54 ст. 1 Закону України «Про страхування»).
Згідно із ст. 22 цього Закону  у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Положеннями статті 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. 
Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 якої відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу (КТЗ) чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.
Страховик може нести відповідальність лише в межах страхового ліміту та з урахуванням наведених вимог закону щодо урахування зносу, ПДВ тощо.
Встановлено, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виплатило потерпілому страхове відшкодування у розмірі 31 895,99 грн., половину з якого надалі було відшкодовано ТДВ «СК «Альфа-Гарант» в порядку суброгації.
Відповідно до пп. 4 п.1 постанови Правління Національного банку України від 30 травня 2022 року № 108 максимальний розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Національної поліції України, становить 80 000 грн. на потерпілого.
Сума невідшкодованого матеріального збитку, який зобов`язані відшкодувати страхові компанії, становить 30 439,62 грн. (62 335,61 - 31 895,99).
Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно з ч.1 ст. 1166 цього Кодексу майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові від 14 грудня 2021 року Велика Палата Верховного Суду (справа № 147/66/17) зазначено, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за цим Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку), винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
Обсяг відповідальності страховика обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.
Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням підлягає стягненню безпосередньо із особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді - ОСОБА_2 .
Сторони погодилися із законодавчим обмеженням страхової виплати у розмірі 80 000грн.
ОСОБА_2 , підписуючи спільне повідомлення про ДТП, погодився з тим, що максимальний розмір страхового відшкодування, який виплатить його страхова компанія - ПАТ «НАСК «ОРАНТА» становить 80 000грн.
Цивільне законодавство передбачає право потерпілої особи на повне відшкодування заподіяної шкоди.
Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «BMW 530Е», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (з врахуванням ПДВ на складові та матеріали), відповідно до Висновку експерта судової транспортно-товарознавчої експертизи по заяві ОСОБА_3 №1438/24 від 11 березня 2024 року станом на момент ДТП (23 грудня 2023 року) складає 115 229,13 грн.
Вартість матеріального збитку (без врахування ПДВ на складові частини та матеріали, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) становить 62 335,61 грн. (сума, яка підлягає сплаті страховими компаніями).
Сума невідшкодованого матеріального збитку, який зобов`язаний відшкодувати страхувальник ОСОБА_2 , становить: 115 229,13 - 62 335,61 = 52 893,52 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
З гідно із ч. 3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Відповідно до ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.
У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Е ксперт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
Вимоги до висновку експерта зазначені у ч.ч. 6-7 ст. 102 ЦПК України, відповідно до яких у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством . У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Судом встановлено, що висновок експерта №1438/24 від 11 березня 2024 року відповідає зазначеним вимогам. 
Згідно із ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
ОСОБА_2 посилається на те, що ним здійснено перевірку автомобіля належного позивачу за VIN-кодом та встановлено, що даний автомобіль мав значні пошкодження та відповідно було проведено його капітальний ремонт, однак у висновку експерта № 1438/24 від 11 березня 2024 такі відомості не відображені.
ОСОБА_2 долучено фото автомобіля марки «BMW 530Е» із аукціону в Сполучених Штатах Америки.
Встановлено, що даний транспортний засіб придбано позивачем та відремонтовано, замінено бампер та фари, що встановлюється при детальному співставленні фото із аукціону, наданих відповідачем, та фото автомобіля після ДТП, долучених до висновку експерта.
Факт попереднього пошкодження та відновлювального ремонту врахований експертом при проведенні судової транспортно-товарознавчої експертизи. На сторінці 5 висновку експертом зазначено: «Дані про минулі пошкодження (пошкодження отримані не у вказаному ДТП) та експлуатаційні дефекти, які впливають на ринкову вартість автомобіля: - сліди попередніх відновлювальних ремонтів капоту та передніх крил, тобто відновленню підлягали більше 3-ох складових кузова».
У фототаблиці №2 до висновку експерта №1438/24 від 11 березня 2024 року на фото №9, №10 та №11 зафіксовані сліди попередніх відновлювальних робіт. Самі ж пошкодження автомобіля помітні на фото №12 - №26.
Пошкодження автомобіля були зафіксовані під час його безпосереднього огляду судовим експертом та зафіксовані на фото. 
Позивачем надано суду договір №2302_А/24 на проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 23 лютого 2024 року, відповідно до п. 2.1 якого вартість робіт, зазначених у п.1.1 цього договору, визначається за домовленістю і згідно діючих тарифів на послуги експерта становить 4 750 грн. без урахування ПДВ.
Також позивачем надано акт виконаних робіт з проведення транспортно-товарознавчої експертизи, рахунок №2302/24 та квитанцію до платіжної інструкції №44327254 від березня 2024 року.
Встановлено, що представником ПАТ «НАСК «ОРАНТА» оглянуто транспортний засіб і виконано обов`язок, передбачений 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З урахуванням положень ст. 1166 ЦК України, витрати на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 4 750 грн. покладаються на особу, винну у ДТП - ОСОБА_2 .
Суд прийшов до висновку, що загальний розмір відшкодування, який зобов`язаний сплатити ОСОБА_2 , становить 57 643,52 грн. (52 893,52 + 4 750,00).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15 зробила висновок, що попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.
31 жовтня 2024 року на виконання рішення Галицького районного суду міста Львова від 10 жовтня 2024 року та додатковогоо рішення цього суду від 24 жовтня 2024 року у справі №461/2688/24  ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на банківські реквізити ОСОБА_1  виплачено: 30 339,62 грн.  страхового відшкодування майнової шкоди, завданої транспортному засобу та 605,60 грн. понесених судових витрат на сплату судового збору.
11 листопада 2024 року на виконання вказаних рішень ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на банківські реквізити ОСОБА_1 перераховано 5 000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.
Відтак, зобов`язання страхових компаній перед ОСОБА_1 щодо відшкодування шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, виконано, окрім відшкодування щодо сплати судового збору.
З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .
При ухваленні рішення від 10 жовтня 2024 року судом першої інстанції не вирішено питання щодо витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у Галицькому районному суді міста Львова, з урахуванням положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України. 
Відповідно до п.4 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Судом враховано, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено, що 21 березня 2024 року між адвокатом Ільківим М.М. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги №21.03.24/1. 
На підтвердження витрат позивач надав суду: акт прийому-передачі наданих послуг, до договору про надання правничої допомоги №21.03.24/1 від 21 березня 2024 року, від 21 жовтня 2024 року та квитанцію до прибуткового касового ордера №23/24 від 21 жовтня 2024 року про оплату відповідно до договору про надання правничої допомоги. Також факт надання правничої допомоги підтверджено документами, наявними в матеріалах цієї справи, зокрема: ордером про надання правничої допомоги позивачу, належним чином завіреною копією Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю представником позивача. 
Право на професійну правничу допомогу гарантоване ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях № 13-рп/2000 від 16 листопада 2000 року, № 23-рп/2009 від 30 вересня 2009 року, зокрема, у рішенні № 23-рп/2009 від 30 вересня 2009 року зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Згідно із ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно із ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.ч 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч. 3 цієї статті при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Під час вирішення питання про розмір судових витрат, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що дії, вчинені представником позивача в межах розгляду цієї справи, є правничою допомогою в розумінні вимог закону в межах саме цієї цивільної справи, відповідають критеріям дійсності та необхідності задля захисту прав та інтересів позивача.
З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Ільківим М.М., у розмірі 5 000 грн.
З висновками суду, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування оскаржуваних рішень не встановлені.
Керуючись: ст.ст. 133,137,141, 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 10 жовтня 2024 року та додаткове рішення цього суду від 24 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та за загальним правилом оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України (якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

При наявності передбачених законом підстав для касаційного оскарження, касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 28 лютого 2022 року. 

Головуючий_-_____________________Т. І. Приколота

Судді: ________________ Ю.Р. Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк