ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року	Львів	Справа № 300/4732/24 пров. № А/857/33340/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                           Обрізко І.М., 
суддів                                                                                Іщук Л.П.,  Шинкар Т.І.,
за участю секретаря судового засідання                       Хомин Ю.Є.,                                  
за участю представника позивача                                    Бохана О.С.,
за участю представника відповідача                                  Гавадзина М.В., Бабій Т.С.,                           

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційну скаргу Карпатського національного природного парку на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року, прийняте суддею Матуляком Я.П. о 10 годині 19 хвилині у м. Івано - Франківську, повний текст складено 04 листопада 2024 року у справі за позовом Карпатського національного природного парку до  Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових  повідомлень-рішень, -

                                                          встановив:

Карпатський національний природний парк (надалі – Парк, позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (надалі – ГУ ДПС в Івано-Франківській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень (ППР) від 17.04.2024 за № 00/9609/0408, за № 00/9610/0408, за № 00/9611/0408, за № 00/9631/0407.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 відмовлено в позові. 
Відмовляючи в позові, суд погодився з доводами відповідача щодо правомірності висновків перевірок про порушення позивачем правильності обчислення величини податкового зобов`язання земельного податку по земельних ділянках, що знаходяться на територіях Зеленської, Ворохтянської, Яремчанської та Поляницької територіальних громад, у поданих звітних та уточнюючій податкових деклараціях з плати за землю (земельний податок) на 2024 рік в силу невірного застосування ставки податку та нормативної грошової оцінки, чим порушено п. 286.2 ст. 286 ПК України.
Щодо наведених позивачем розмежувань земель природно-заповідного фонду на лісові та нелісові та, відповідно оподаткування земель за ставками земельного податку, які передбачені ст.277 ПК України в розмірі 0,1 відсотка для лісових земель, то суд зазначив, що при визначенні ставок земельного податку за земельні ділянки згідно приписів статей 274, 277 ПКУ, визначальним є саме їх цільове призначення, визначене на підставі документації із землеустрою, згідно даних Державного земельного кадастру.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Парк подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що  посилання в актах перевірки на заниження податкового зобов`язання по земельному податку з юридичних осіб по Зеленській ТГ, Ворохтянській ТГ, Поляницькій ТГ та Яремчанській ТГ в результаті невірного застосування ставки земельного податку, визначена у відповідних рішеннях рад та зазначені висновки зроблені без урахування  положень ПК України, які регламентують спірні правовідносини.
Відповідно до ст.286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є: дані Державного земельного кадастру.
Суд першої інстанції помилково ототожнює формування «дані Державного земельного кадастру» з поняттям «цільове призначення земельної ділянки», та не бере до уваги норму ст.15 Закону України «Про Державний земельний кадастр», що даними Державного земельного кадастру є також відомості про склад угідь.
Звертає увагу на те, що ні в Наказі Державного комітету України з земельних ресурсів від 23.07.2010 №548, ні в додатку 59 Порядку не передбачено вид цільового призначення «сільськогосподарських угідь» чи «лісові землі».
Юридична конструкція «лісові землі», яка використана у ст. 277 ПК України не є видом цільового призначення земельної ділянки, а є видом земельних угідь.
Таким чином, у ст.277 ПК України законодавець визначає ставку податку на земельні ділянки  залежно від класифікації земельних угідь, а не залежно від цільового призначення земельної ділянки.
Таким чином, керуючись ст. ст. 277, 286 ПК України, при нарахуванні земельного податку позивачем застосовувалась ставка земельного податку, визначена ПК України в розмірі 0,1 % для лісових земель.
Просить скасувати рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позов.
ГУ ДПС в Івано-Франківській області  у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що предметом оскарження у даній справі є виключно податкові повідомлення-рішення відповідача, прийняті на виконання своїх функцій шляхом реалізації повноважень, передбачених підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 ПК України щодо визначення податкового зобов`язання із земельного податку.
Звертає увагу, що лісові землі підлягають оподаткуванню земельним податком у загальному порядку за ставками, затвердженими рішеннями місцевих рад в межах ставок, визначених ПК України, оскільки саме до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належить встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених ПК України (підпункт 12.4.1 пункту 12.4 статті 12 ПК України).
Отже, місцеві ради самостійно вирішують питання запровадження земельного податку за лісові землі, так як земельний податок за такі землі не є обов`язковим до запровадження.
Щодо твердження позивача про те, що ставки земельного податку за земельні ділянки за кодами 01.14 та 04.03 мають бути встановлені як для лісових земель за ставкою не більше 0.1% від нормативної грошової оцінки, то відповідач звертає увагу про помилковість таких тверджень, оскільки ставки за вказаними кодами сформовані згідно КВЦПЗ, тобто за цільовим призначенням земельних ділянок.
Враховуючи наведене, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ГУ ДПС в Івано-Франківській області на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 розділу 1, пункту 75.1 статті 75 розділу II ПК України, у порядку, визначеному пунктом 76.2 статті 76 розділу II ПК України (далі - ПКУ) проведено камеральну перевірку податкової звітності із земельного податку з юридичних осіб щодо виявлених помилок (порушень) Карпатським національним природним парком (далі – як і раніше Парк) на 2024 рік.
Перевіркою встановлено, що в податковій декларації з плати за землю (земельний податок) за 2024 рік від 19.02.2024 за №9033581702 та уточнюючій податковій декларації з плати за землю (земельний податок) за 2024 рік від 27.02.2024 позивачем допущено арифметичну та методологічну помилку: занижено податкові зобов`язання по земельному податку з юридичних осіб по Зеленській територіальній громаді за 2024 рік на суму 171 689,19грн., в тому числі за січень 2024 на 14 307,43 грн., в результаті невірного застосування ставки земельного податку, яка визначена у відповідному рішенні Зеленської територіальної громади для відповідного виду цільового призначення земельних ділянок, чим порушено п.286.2 ст.286 ПК України.
За наслідками перевірки складено акт камеральної перевірки податкової звітності із земельного податку з юридичних осіб щодо виявлених помилок (порушень) за 2024 рік за №5120/09-19-04-07-14/05509323 від 18.03.2024 (т.1 а.с.27-29).
ГУ  ДПС в Івано-Франківській області на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 розділу І, пункту 75.1 статті 75 розділу 11 ПК України, у порядку визначеному пунктом 76.2 статті 76 розділу II ПК України проведено камеральну перевірку податкових декларацій з плати за землю (в частині земельного податку з юридичних осіб) щодо виявлених помилок (порушень) Парком за 2024 рік.
Перевіркою встановлено, що платником в податкових деклараціях з плати за землю (земельний податок) на 2024 рік від 19.02.2024 за №9033581890, №9033581816 та від 27.02.2024 за №9041428110 допущено арифметичні та методологічні помилки. Так, при поданні податкових декларацій позивачем занижено податкові зобов`язання: по податковій декларації з плати за землю (в частині земельного податку з юридичних осіб) за №9033581890 від 19.02.2024 по Ворохтянській територіальній громаді на суму 25  038  005,02 грн., в тому числі за січень 2024 на суму 2  086 500,41 грн.; по податковій декларації з плати за землю (в частині земельного податку з юридичних осіб) за №9033581816 від 19.02.2024 по Яремчанській територіальній громаді на суму 8  152 069,05 грн., в тому числі за січень 2024 на суму 679 339,07 грн.; по податковій декларації з плати за землю (в частині земельного податку з юридичних осіб) за №9041428110 від 27.02.2024 по Поляницькій територіальній громаді на суму 9  492 950,17 грн., в тому числі за січень 2024 на суму 791 079,18 грн.
За наслідками перевірки складено акт про результати камеральної перевірки податкових декларацій з плати за землю (в частині земельного податку з юридичних осіб ) щодо виявлених помилок (порушень) за 2024 від 18.03.2024 за № 5220/09-19-04-08-15/05509323 (т.1 а.с.19-26).
На вказані акти перевірок, позивачем 29.03.2024 направлено на адресу відповідача заперечення (т.1 а.с.30-33).
Листом від 16.04.2024 відповідач повідомив позивача про те, що за наслідками розгляду поданих заперечень на акти перевірок, дійшов висновку про відсутність достатніх аргументів, які б змінювали висновки перевірок (т.1 а.с.34-38).
Враховуючи виявлені порушення ГУ ДПС в Івано-Франківській області винесено ППР від 17.04.2024 за № 00/9609/0408, за № 00/9610/0408, за № 00/9611/0408, за № 00/9631/0407 (т.1 а.с.11-18).
Не погоджуючись з ППР від 17.04.2024 за № 00/9609/0408, за № 00/9610/0408, за № 00/9611/0408, позивачем 07.05.2024 подано скарги до Державної податкової служби України, які згідно рішень від 22.05.2024 залишені без розгляду.
Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).
Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (підпункт 14.1.73. пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Згідно з пунктом 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Підпунктом 270.1.1. пункту 270.1 статті 270 ПК України визначено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Згідно із Законом України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру земельного податку і орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (стаття 13); нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку (стаття 5).
Відповідно до пункту 271.1 статті 271 ПК України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом, а також площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (частина друга статті 20 Закону України «Про оцінку земель»).
Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Згідно з пунктом 274.1 статті 274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.
 Згідно з пунктом 284.1 статті 284 ПК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.
Зважаючи на зміст наведених законодавчих норм, встановлення податку на майно, зокрема в частині податку на землю, є повноваженням місцевої ради, яке виконується шляхом прийняття відповідного рішення.
Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Нові зміни щодо зазначеної інформації надаються до 1 числа першого місяця кварталу, що настає за звітним кварталом, у якому відбулися зазначені зміни.
Згідно з пунктом 286.1 статті 286 Податкового кодексу України яка визначає порядок обчислення плати за землю, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 287.1 статті 287 ПКУ власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Судом встановлено, що згідно рішення сесії Зеленської сільської ради від 12 липня 2023 за №7 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку на 2024 рік» по категорії землі природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення (код виду цільового призначення 04.03 «для збереження та використання національних природних парків») ставка за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлена у розмірі 0,18 відсотків що розташовані за межами населених пунктів, нормативну грошову оцінку яких не проведено, встановлено у розмірі 0,18 відсотків. від нормативної грошової оцінки ріллі по області.
Згідно рішення сесії Ворохтянської селищної ради від 30.06.2021 №118-9/2021 «Про встановлення місцевих податків і зборів на території Ворохтянської селищної територіальної громади» по категорії землі природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення (код виду цільового призначення 04.03 «для збереження та використання національних природних парків») ставка за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлена у розмірі 1,2 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а ставка податку за земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів, нормативну грошову оцінку яких не проведено, встановлено у розмірі 5.0 відсотків від нормативної грошової оцінки ріллі по області.
Згідно рішення сесії Яремчанської міської ради від 13.06.2023 № 492 40/2023 «Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на території Яремчанської міської територіальної громади» по категорії землі природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення (код виду цільового призначення 04.03 «для збереження та використання національних природних парків») ставка за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлена у розмірі 3,0 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а ставка податку за земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів, нормативну грошову оцінку яких не проведено, встановлено у розмірі 3,0 відсотка від нормативної грошової оцінки ріллі по області.
Згідно рішення сесії Поляницької сільської ради від 22.06.2023 № 541 28-2023 «Про встановлення місцевих податків та зборів на території Поляницької сільської ради» по категорії землі природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення (код виду цільового призначення 04.03 «для збереження та використання національних природних парків») ставка за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлена у розмірі 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а ставка податку за земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів, нормативну грошову оцінку яких не проведено, встановлено у розмірі 5 відсотків від нормативної грошової оцінки ріллі по області.
Судом встановлено, що відповідно до даних поданої звітності, позивачем самостійно задекларовано земельні ділянки, як землі природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення (код виду цільового призначення 04.03 «для збереження та використання національних природних парків»).
Слід зазначити, що вищенаведені рішення відповідних рад, є чинними та, як вірно зазначив суд першої інстанції, підлягають до застосування.
Позивачем 19.02.2024 подано податкову декларацію з плати за землю (земельний податок) на 2024 рік, згідно якої нараховано до сплати 294  729,02 гривень земельного податку та застосовано ставку податку у розмірі 0,1 відсоток до площі 4271,39 га та 2496,39 га., решту площ земельних ділянок оподатковано за ставкою 1 відсоток.
Однак, 27.02.2024 позивачем подано уточнюючу податкову декларацію з плати за землю на 2024 рік в частині земельного податку, згідно якої застосовано ставку податку у розмірі 0,18% щодо площ 494,59 га та 258,4 га, решту площ земельних ділянок оподатковано за ставкою 0,1 відсоток, внаслідок чого податкове зобов`язання зі сплати земельного податку зменшилось до 33 108,78 гривень. В той же час, загальна площа ділянок в уточнюючій декларації в порівнянні із звітною залишилася незмінною і становить 6940,78 га.
Також, судом встановлено, що позивачем при поданні податкових декларацій:
-          по земельних ділянках на території Поляницької територіальної громади (категорія земельних ділянок 04.03.) площею 1663,53 га та 3922,3 га застосовано ставку 0,1 відсотка від нормативної грошової оцінки замість 5 відсотків від нормативної грошової оцінки ріллі по області, як за земельні ділянки, розташовані за межами населеного пунктів, нормативну грошову оцінку яких не проведено, згідно рішення сесії Поляницької сільської ради від 22.06.2023 за № 541-28-2023;
-          по земельних ділянках на території Яремчанської територіальної громади (категорія земельних ділянок 04.03) площею 2851,3318 га, 7,1575 га, 83,7428 га, 393,4389 га, 6,6688 га, 2,901 га, 1,5701 га, 1242,4986 га, 3406,0325 га, застосовано ставку 0,1 відсотка від нормативної грошової оцінки замість 3 відсотків від нормативної грошової оцінки ріллі по області, як за земельні ділянки, розташовані за межами населеного пунктів, нормативну грошову оцінку яких не проведено, згідно рішення сесії Яремчанської міської ради від 13.06.2023 за № 492-40/2023. Крім того, по земельних ділянках площею 0,683 га, 1,7662 га, 0,9767 га, 1,2708 га, 0,736 га сума податку розрахована, виходячи із нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по області, замість належного розрахунку згідно нормативної грошової оцінки одиниці площі земельної ділянки, по яких грошова оцінка проведена;
-          по земельних ділянках на території Ворохтянської територіальної громади (категорія земельних ділянок 04.03) площею 2795,6019 га, 1929,1614 га, 511,7153 га, 0,3036 га, 1132,8995 га, 146,2467 га, 346,4939 га, 7834,2726 га застосовано ставку 0,1 відсотка від нормативної грошової оцінки замість 5 відсотків від нормативної грошової оцінки ріллі по області, як за земельні ділянки, розташовані за межами населеного пунктів, нормативну грошову оцінку яких не проведено, згідно рішення сесії Ворохтянської селищної ради від 30.06.2021 за № 118-9/2021. Крім того, по земельних ділянках площею 0,6408 га, 1,7189 га, 2,0735 га сума податку розрахована, виходячи із нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по області та ставка податку застосована в розмірі 5 відсотків, замість належного розрахунку згідно нормативної грошової оцінки одиниці площі земельної ділянки, по яких грошова оцінка проведена та за якими, ставки податку згідно рішення сесії Ворохтянської селищної ради складає 1,2 відсотка.
Колегія суддів звертає увагу на те, що предметом оскарження у цій справі є виключно податкове повідомлення-рішення відповідача, прийняте ним на виконання своїх функцій шляхом реалізації повноважень, передбачених підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України щодо визначення податкового зобов`язання. Правомірність рішення органу місцевого самоврядування не є предметом оскарження в цій справі, повноваження міських (селищних, сільських) рад в частині встановлення місцевих податків і зборів хоча і визначені в тому числі Податковим кодексом України, проте є виключною «правовстановлюючою» компетенцією цих органів, правомірність реалізації якої не має перевірятися в межах цієї справи.
Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
У межах спірних правовідносин прийняте органом місцевого самоврядування рішення, є нормативно-правовим актом, приписи якого зокрема змінюють для позивача права та обов`язки, є способом реалізації владних управлінських функцій радою як суб`єктом владних повноважень у відповідності до комплексного правового регулювання в межах розсуду цього органу, з урахуванням інтересів членів територіальної громади та кожного члена цієї громади. Дане рішення не скасовано в судовому або іншому порядку, внаслідок чого є обов`язковим як для позивача, так і для відповідача у справі.
Суд враховує, що встановлення місцевих податків і зборів входить до компетенції органів місцевого самоврядування, податковий же орган, яким є відповідач у справі, наділений повноваженнями по застосуванню в межах своєї компетенції вже прийнятих нормативно-правових актів, в тому числі рішень органів місцевого самоврядування, норми яких є чинними на час їх застосування та обов`язковими.
Указана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №825/1496/17, від 15.11.2022 у справі № 1740/2115/18, від 04.04.2023 у справі №420/7409/19, від 13.03.2024 року у справі № 580/4017/21.
З приводу покликання апелянта на розмежування земель природно-заповідного фонду на лісові та нелісові та, відповідно оподаткування земель за ставками земельного податку, які передбачені та ст.277 ПК України в розмірі 0,1 відсотка для лісових земель, то відповідно до статті 1 Лісового кодексу України лісовими ділянками є ділянки лісового фонду України з визначеними межами, виділені відповідно до цього кодексу для ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів без вилучення її у землекористувача або власника землі.
За змістом визначень ПК України земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами (п.п. 14.1.74 п. 14.1 ст. 14 ПК України); цільове призначення земельної ділянки — використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документів із землеустрою у встановленому законодавством порядку (п.п. 14.1.261 п. 14.1 ст.14ПК України); підстава для нарахування земельного податку - дані Державного земельного кадастру (п. 286.1 ст.286 ПК України).
Отже, при визначенні ставок земельного податку за земельні ділянки згідно приписів статей 274, 277 ПКУ, визначальним є саме їх цільове призначення, визначене на підставі документації із землеустрою, згідно даних Державного земельного кадастру.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що Кабінетом Міністрів, як суб`єктом законодавчої ініціативи, зареєстровано у Верховній Раді законопроект № 10198 «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування земель природно-заповідного фонду земельним податком».
Його метою є підтримка та забезпечення належного рівня функціонування установ природно-заповідного фонду (ПЗФ) та унормування податкового навантаження на них.
У пояснювальній записці до законопроєкту зазначається, що неурегульованість фіксованої ставки земельного податку перешкоджає ефективності функціонування установ ПЗФ, сприяє зростанню навантаження на Державний бюджет України, негативно впливає на розвиток природно-заповідного фонду України загалом.
У зв`язку з цим, пропонується внести зміни до Податкового кодексу, якими встановити ставки земельного податку на земельні ділянки, які належать до земель природно-заповідного фонду, в розмірі, що не перевищує 0,1% від їх нормативної грошової оцінки.
Однак, враховуючи, що такі зміни не внесені, а рішення відповідних рад є чинними, підстав для застосування ставки земельного податку в розмірі 0,1 % немає.
Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.
При обґрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Пронін проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Відтак, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-          
                                                           постановив:

Апеляційну скаргу Карпатського національного природного парку залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року в справі №300/4732/24 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 07.03.2025.