ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/213/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №703/5296/24 Категорія: 304090200 	Ігнатенко Т.В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       20 лютого 2025 року м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи: 
позивач – Акціонерне товариство «Акцент-Банк»;
відповідач – ОСОБА_1 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу – Акціонерне товариство «Акцент-Банк»;

розглянувши у порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 листопада 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року АТ «Акцент-Банк» (далі за текстом – Банк, АТ «А-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову зазначено, що 16.06.2020 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку.
На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок та отримання платіжної картки, як способу до зазначеного рахунку.
Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку.
АТ «А-Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов договору.
Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 17.09.2024 року має заборгованість в розмірі 22934,01 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 19547,04 грн.; 3476,97 грн. заборгованість за відсотками.
Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.06.2020 року в розмірі 22934,01 грн., а також судові витрати у розмірі 3028 грн.
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 листопада 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.06.2020 року станом на 17 вересня 2024 року у сумі 745,87 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 98,41 грн., а всього - 844,28 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у повному обсязі повернула позивачу АТ «Акцент-Банк» отримані кредитні кошти. Разом з тим, у відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, визнання відповідачем ОСОБА_1 позовних вимог АТ «А-Банк» щодо заборгованості за тілом кредиту у сумі 745,87 грн не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи чи інтересів інших осіб, підстав для відмови у прийняті такого визнання у суду відсутні, а тому суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 745,87 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник АТ «Акцент-Банк» – адвокат Омельченко Є.В. подав апеляційну скаргу та просив скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 листопада 2024 року в частині відмовлених позовних вимог та постановити нове, яким позовні вимогу задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.
Ухвалюючи дане рішення суд послався на відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Проте, відповідач в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитися зі змінами до них, викладеними на сайті Банку.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, боржник користувалася кредитом, ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодилася з ними, оскільки даний кредит є договором Оферти.
Також позивачем був наданий Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка, та іншого. Паспорт продукту підписано боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
На виконання зобов`язання за кредитним договором банк надав відповідачу кредит, однак, остання не виконала обов`язку з повернення кредитних коштів і сплати процентів. Суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства та правові позиції Верховного Суду, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість вимог про стягнення кредиту та процентів.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1ст. 626 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Ч. 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, норми якої в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Як передбачено ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В силу ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Зібрані докази вказують на те, що між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, у рамках якого банк надав відповідачу кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку.
Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 16 червня 2020 року (а.с. 10) підписана працівником банку Вікторжевською І.В. та ОСОБА_1 , що свідчить про укладення сторонами договору у письмовій формі. Ця анкета-заява не містить умов щодо розміру кредитного ліміту, а також розміру, підстав та порядку нарахування процентів.
Надані позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» (а.с. 29-35), витяг із Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD», «Зелена» (а.с. 36) визначають, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, строк кредитування, порядок повернення кредиту, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін.
Натомість, вказані документи не підписані ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та тарифи розуміла відповідач, ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.
Отже, за відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг, відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про розмір кредитного ліміту, порядок і строки його повернення, розмір і порядок нарахування процентів, надані банком документи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.
У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила частини першої статті 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.
Довідка за картами (а.с. 26) і довідка за лімітами (а.с. 27) також не містять об`єктивних і достатніх даних щодо всіх істотних умов укладеного сторонами договору.
Таким чином, АТ «Акцент-Банк» не довело укладення з ОСОБА_1 договору про надання банківських послуг на умовах, які зазначені у позові.
Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий АТ «Акцент-Банк» розрахунок заборгованості за договором (а.с. 6-9) достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачем зобов`язання. 
Разом з тим, виписка по картці (а.с. 12-25) свідчить про те, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами. При перевірці даної виписки, суд першої інстанції встановив, що відповідачем було використано, без врахування нарахованих відсотків та списань, підстави яких не відображені, кредитних коштів у загальній сумі 66316, 96 грн., натомість повернуто позивачу кредитних коштів у загальній сумі 70090, 65 грн. Таким чином, відповідач ОСОБА_1 у повному обсязі повернула позивачу АТ «Акцент-Банк» отримані у кредит кошти.
Разом з тим, відповідно до ч .4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Оскільки визнання відповідачем ОСОБА_1 позовних вимог АТ «Акцент-Банк» щодо заборгованості за тілом кредиту у сумі 745, 87 грн. не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстави для відмову у прийнятті такого визнання у суду відсутні.
Суд першої інстанції дослідив усі зібрані докази та дійшов правильного висновку, що позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у сумі 745, 87 грн. Також суд обґрунтовано керувався тим, що право позивача на проценти не доведено.
Посилання АТ «Акцент-Банк» на обґрунтованість позову та неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.
Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є необґрунтованими.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - залишити без задоволення. 
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 листопада 2024 року – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді