ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 року	Львів	Справа № 300/7761/24 пров. № А/857/30154/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Судової-Хомюк Н.М.,
суддів –                                                   Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року про повернення позовної заяви у справі № 300/7761/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
суддя в 1-й інстанції Скільський І.І.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення не зазначено,

                                                      В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також позивач) (в інтересах якого діє адвокат Красніков Т.В.) звернувся в Івано-Франківський окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі також відповідач) в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0666872-2409-0909 від 28.05.2021 за період 2020 рік на суму 13154,07 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0666871-2409-0909 від 28.05.2021 за період 2020 рік на суму 137731,73 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1143038- 2412-0909 від 14.09.2022 за період 2021 рік на суму 18229,80 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0916715-2412-0909-UА26060130000047466 від 13.07.2023 за період 2022 рік на суму 120624,29 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0916714-2412-0909-UА26120150000021671 від 13.07.2023 за період 2022 рік па суму 57599,21 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0916713-2412-0909-UА26120150000021671 від 13.07.2023 за період 2022 рік на суму 41143,65 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0917155-2412-0909-UА26120070000067596 від 14.07.2023 за період 2022 рік на суму 12731,33 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №788746-2409-0909 від 30.12.2021 за період 2020 рік на суму 4553,29 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №788745-2409-0909 від 30.12.2021 за період 2021 рік на суму 2844,25 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №88744-2409-0909 від 30.12.2021 за період 2019 рік на суму 4553,29 грн.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням у ній підстав для поновлення такого строку та доказів поважності причин його пропуску.
На виконання ухвали представник позивача подав заяву про поновлення строку.
Розглянувши заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача щодо неотриманням оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - повернуто позивачу.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив позивач, який вважає, що ухвала прийнята з порушенням норм процесуального та недотриманням норм матеріального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати, а матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що ухвала суду першої інстанції не містить висновків про неповажність вказаних позивачем підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду. 
Разом з тим зазначає, що висновок суду про пропущення шестимісячного строку звернення до суду, судом був зроблений передчасно з огляду на те, в рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення № 7840507859341 та № 7842300085977 що містяться в матеріалах справи №300/5852/24 міститься позначка «прапорець» у графах «вручено» та «особисто», проте у графі «Розписка в одержанні» не міститься будь-якого підпису чи відмітки про отримання цих повідомлень позивачем, ОСОБА_1 13.01.2022 та 14.07.2023, що свідчить про те, що ОСОБА_1 не було отримано відповідних повідомлень, що містили податкові повідомлення-рішення. Разом з тим зазначає про те, що позивач дізнався про наявність винесених податкових повідомлень-рішень 16 серпня 2024 року шляхом ознайомлення з загальнодоступного сайту: Єдиний державний реєстр судових рішень зі справою № 300/5852/24 про стягнення податкового боргу, яка розглядається Івано-Франківським окружним адміністративним судом. Таким чином, про порушення своїх прав позивач дізнався 16.08.2024.
З цих та інших наведених у апеляційній скарзі підстав, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Апеляційний розгляд справи здійснено згідно ч.2 ст.312 КАС України в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалу суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Частиною 1 статті 118 КАС України встановлено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України та вказано, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Як зазначалося вище, частиною другою статті 122 КАС чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Аналіз наведеної норми КАС свідчить, що у разі якщо особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав.
Тобто, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.
День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо його прийнято за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.
Якщо цей день точно встановити неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому сполуку «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод, щоб дізнатися, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Отже, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже відсутність реалізації цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Велика Палата Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року справа № 990/139/23.
Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права у судовому порядку, є Податковий кодекс України.
Статтею 56 Податкового кодексу України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів. Так, відповідно до пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.
Відповідно до пункту 56.19 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.
Водночас, згідно з пунктом 56.17 статті 56 Податкового кодексу України процедура адміністративного оскарження закінчується:
56.17.1. днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у строк, передбачений абзацом першим пункту 56.3 цієї статті.
Таким чином, пунктом 56.19 статті 56 Податкового кодексу України встановлено спеціальний строк у податкових правовідносинах, протягом якого платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення у разі використання процедури адміністративного оскарження такого податкового повідомлення-рішення.
В спірному випадку, застосовується загальний строк звернення до суду визначений частиною 2 статті 122 КАС України, оскільки позивач не надав доказів про те, що він скористався процедурою адміністративного оскарження вищезазначених податкових повідомлень-рішень.
Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції з даних автоматизованої системи КП «Діловодство спеціалізованого суду» встановлено, що на розгляді в Івано-Франківському окружному адміністративному суді знаходиться адміністративна справа №300/5852/24 за позовною заявою Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі 424100,93 гривень, який виник в результаті несвоєчасної сплати узгоджених податкових зобов`язань згідно оскаржуваних у даній справі податкових повідомлень-рішень. З доданих податковим органом до справи №300/5852/24 додатків судом встановлено, що позивач 15.01.2022 отримав податкові повідомлення-рішення №788746-2409-0909 від 30.12.2021, №788745-2409-0909 від 30.12.2021, №88744-2409-0909 від 30.12.2021, та 21.07.2023 отримав податкові повідомлення-рішення №0666872-2409-0909 від 28.05.2021, №0666871-2409-0909 від 28.05.2021, №1143038-2412-0909 від 14.09.2022, №0916715-2412-0909-UА26060130000047466 від 13.07.2023, №0916714-2412-0909-UА26120150000021671 від 13.07.2023, №0916713-2412-0909-UА26120150000021671 від 13.07.2023, №0917155-2412-0909-UА26120070000067596 від 14.07.2023.
Разом з тим, згідно пункту 58.3. статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті (пункт 42.1. статті 42 Податкового кодексу України).
У відповідності до пункту 42.2. статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно пункту 42.5. статті 42 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Наведені норми кореспондуються із положеннями Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 28.12.2015 за №1204 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 за № 124/28254.
Як уже зазначалося оскаржувані податкові повідомлення-рішення податковим органом надіслані на податкову адресу згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, та громадських формувань, а тому в силу вимог статті 42 Податкового кодексу України такі повідомлення вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення.
Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 за №270 затверджено Правила надання послуг поштового зв`язку (далі також Правила № 270), які визначають порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними.
За визначеннями, наведеним у пункті 2 Правил № 270 повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача; рекомендоване поштове відправлення - реєстрований лист (рекомендований лист), поштова картка, бандероль, відправлення для сліпих, дрібний пакет, мішок «M», які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення; реєстроване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачою розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку.
Згідно із пунктом 89 Правил № 270 реєстровані поштові відправлення вручаються, кошти за поштовими переказами виплачуються одержувачам за умови пред`явлення ними паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, військового квитка для військовослужбовця строкової служби, посвідчення народного депутата України, документа, що замінює паспорт, паспорта іноземного громадянина з візою або посвідки на постійне чи тимчасове проживання на території України іноземного громадянина, інших документів, що посвідчують особу згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 99 Правил № 270 рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою «Судова повістка»), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.
У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.
Пунктом 106 Правил № 270 передбачено, що під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.
На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою «Вручити особисто», внутрішнього рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» одержувач розписується та зазначає прізвище та ініціали або ім`я та прізвище.
Аналіз вищевикладеного дає підстави дійти висновку про те, що особистий підпис одержувача рекомендованого поштового відправлення є обов`язковим у разі вручення поштового відправлення з позначками «Судова повістка» та «Вручити особисто» та не вимагається при оформленні вручення іншого рекомендованого поштового відправлення, зокрема, податкового повідомлення-рішення.
При цьому, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення №840507859341 та №7842300085977, містять найменування адресата « ОСОБА_1 » поштову адресу « АДРЕСА_1 , відмітки про вручення особисто, дати вручення « 15.01.2022» та « 21.07.2023» та проставлено підписи.
При цьому суд першої інстанції відзначає, що на наявних повідомленнях про вручення рекомендованого поштового відправлення позивачу відсутні позначки «Судова повістка» або «Вручити особисто».
Отже, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення підтверджують те, що поштові відправлення вручені у відповідності до пунктів 99, 106 Правил № 270, та є належним доказом отримання позивачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень 15.01.2022 та 21.07.2023.
Напис про одержання поштового відправлення учасником справи, в якому зазначене його прізвище, зроблений працівником поштового зв`язку, зазвичай є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання ґрунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків. Аналогічне правовий висновок щодо застосування зазначених норм права у подібних правовідносинах міститься в постановах Верховного Суду, зокрема, від 27.09.2021 у справі № 806/2046/18, від 18.02.202020 у справі № 520/3945/19, від 20.03.2019 у справі № 222/1402/16, від 19.03.2019 у справі № 813/1517/16.
Таким чином, враховуючи вищевказані обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку, що причини пропущення строку звернення, зазначені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду від 25.10.2024, слід визнати неповажними. 
Зважаючи на те, що наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не містять підтвердження та жодним чином не спростовують висновки суду першої інстанції, така апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Водночас, як зазначив ЄСПЛ в ухвалі від 30 червня 2006 року щодо прийнятності заяви (справа «Каменівська проти України»), право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право на доступ до суду (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та має бути пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями (див. рішення від 29 липня 1998 року у справі «Герен проти Франції»(Guerin v. France), п. 37). Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. Водночас такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (див. рішення від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada Cavanilles v. Spain), п. 45).
Отже, за практикою ЄСПЛ, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.
У пункті 41 рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Суд визнав що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні проміжки часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов поданий з пропуском строків на звернення, визначених ст. 122 КАС України.
Таким чином, апеляційна скарга не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, КАС суд,

                                                 П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року про повернення позовної заяви у справі № 300/7761/24 – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Р. П. Сеник